Справа № 642/3627/16-ц
Провадження № 2/642/1330/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
06 жовтня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Вікторова В.В.
при секретарі Лозоватій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
У червні 2016 року представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіна М.А. звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до умов Кредитного договору № 258 від 26.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Харківської філії ВАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 32 630 доларів США (що згідно курсу НБУ на час укладання договору в гривневому еквіваленті складало 164 781,50 грн.) із строком користування по 26.06.2032 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, а також з щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 49,43 грн., що становить 0,03 процентів від суми кредиту. 21.11.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Харківської філії ВАТ «ВіЕйБі Банк», до Кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1, яким сторони домовились викласти пункт 1.4. Кредитного договору в наступній редакції: «За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5 процентів річних». Відповідно до п. 1.2. Цільовим призначенням кредиту є купівля нерухомого майна - житловий будинок з прибудовами АДРЕСА_1, загальна площа якого складає 43,8 кв. м., а також оплата витрат на страхування предмету іпотеки, яким є зазначений вище будинок, оплату витрат на страхування життя позичальника та сплата комісії за відкриття позичкового рахунку у розмірі 50 грн. В якості забезпечення виконання відповідачем своїх забов'язань за Кредитним договором 26.06.2008 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 передав позивачеві в іпотеку житловий будинок з прибудовами АДРЕСА_1. Позивачем своєчасно було виконано свій обов'язок та надано кредитні кошти, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача, однак відповідачем було порушено зобов'язання, встановлені умовами Кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Починаючи з лютого 2010 року відповідачем було припинено здійснення щомісячних платежів. Тобто на даний час умови Кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів відповідачем не виконуються, у зв'язку з викладеним виникла заборгованість, яка станом на 12.05.2016 року склала 1 775 465,03 грн. Відповідно до Іпотечного договору, а саме: п. 2.1. іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору передав іпотекодержателю в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 43,8 кв. м., житловою площею 21,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Так, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку».16.03.2016 року відповідно до положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» Банком на адресу ОСОБА_2 було направлено вимоги про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором, однак станом на дату подання позову заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною, а вимога Банку не виконаною.
Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу у відсутність представника та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі документів.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не сповістив.
Направлена за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача судова повістка повернута до суду з відміткою відділу зв?язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до умов Кредитного договору № 258 від 26.06.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Харківської філії ВАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 32 630 доларів США, що згідно курсу НБУ на час укладання договору в гривневому еквіваленті складало 164 781,50 грн., із строком користування по 26.06.2032 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, а також з щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 49,43 грн., що становить 0,03 процентів від суми кредиту (а.с. 8-17).
21.11.2008 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Харківської філії ВАТ «ВіЕйБі Банк», до Кредитного договору № 258 від 26.06.2007 року було укладено додаткову угоду № 1, яким сторони домовились викласти пункт 1.4. Кредитного договору в наступній редакції: «За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 16,5 процентів річних» (а.с. 18).
Відповідно до п. 1.2. Цільовим призначенням кредиту є купівля нерухомого майна - житловий будинок з прибудовами АДРЕСА_1, загальна площа якого складає 43,8 кв. м., а також оплата витрат на страхування предмету іпотеки, яким є зазначений вище будинок, оплату витрат на страхування життя позичальника та сплата комісії за відкриття позичкового рахунку у розмірі 50 грн. (п. 2.3. Кредитного договору).
В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх забов'язань за Кредитним договором 26.06.2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 передав Позивачеві в іпотеку житловий будинок з прибудовами АДРЕСА_1, що встановлено п. 2.1. Договору Іпотеки (а.с. 19-24).
ПАТ «ВіЕйБі Банк» своєчасно було виконано свій обов'язок надати кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2, передбачений пунктом 2.1.2. Кредитного договору.
Згідно з умовами Кредитного договору, ОСОБА_2, відповідно до пунктів 2.4. та 2.5. Кредитного договору зобов'язався до 10 числа кожного місяця повертати кредитні кошти, сплачувати проценти та плату за обслуговування кредиту.
Відповідачем було порушено зобов'язання, встановлені умовами Кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Починаючи з лютого 2010 року Відповідачем було припинено здійснення щомісячних платежів. Тобто на даний час умови Кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів Відповідачем не виконуються.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, умов договору та припиняються виконанням, проведеним належним чином, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.
Статтями 546 і 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 4.5. Кредитного договору за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 відсотків від суми неповерненого кредиту та/або відсотків, плати за обслуговування кредиту.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі: 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 625 ЦК України визначено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до Іпотечного договору, а саме: п. 2.1. іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору передав іпотеко держателю в порядку і на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 43,8 кв. м., житловою площею 21,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
У ч. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 3 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з п. 7.5 Іпотечного договору та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження Предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього Договору та умов Кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, які поніс Іпотекодержатель.
Пунктом 7.2. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпртеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання або шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.
Пунктом 7.3. Іпотечного договору закріплено право вибору Іпотекодержателем способу задоволення своїх вимог в межах переліку, визначеного п. 7.3. Іпотечного договору.
Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до Розділу 7.4.1 Іпотечного договору Сторони погодились, що умови цього розділу є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та вважаються повним укладеним договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Так, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі з дотриманням умов, визначених в Законі України «Про іпотеку».
16.03.2016 року відповідно до положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» Банком на адресу ОСОБА_2 було направлено вимоги про усунення порушення зобов'язань за Кредитним договором, згідно яких відповідач мав повністю погасити кредит, проценти за користування коштами кредиту, штрафні санкції, інші збитки за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, у тридцятиденний строк з моменту її отримання (а.с. 25-28).
В силу ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Станом на дату подання позову заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною, а вимога Банку не виконаною.
На підставі викладеного, суд вважає, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 59-61, 76, 77, 169, 209-218, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 572, 575, 577, 589, 590, 599, 610, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 38, 39 Закону України „Про іпотеку", Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд-
Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача в порядку ст. 228 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.В. Вікторов