Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 319/476/16 головуючий у 1 інстанції Мальований В.О.
провадження № 22-ц/778/3074/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Комиш-Зорянська селищна рада Куйбишевського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 13.06.1977 року та рішення № 74 від 12.10.1976 року виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради , йому надана земельна ділянка розміром 800 кв.м.. яка розташована за адресою вул.Поштова 83а . Рішенням №5 від 12.12.1985 року виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради , йому надана додаткова земельна ділянка розміром 530 кв.м., яка приєднана до попередньої, а залишок 130 кв.м. , надана у тимасове користування , тобто з 1985 року у безстроковому користуванні знаходиться земельна ділянка площею 0.12 га.

Зазначена земельна ділянка була виділена поруч з батьківським житловим будинком, який знаходився за адресою вул.Поштова 83 смт.Комиш-Зоря . Протоколом №2 від 15.02.1985 року виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради , його батькові ОСОБА_4 , дозволено списати старий житловий будинок №83 по вул.Поштовій в смт.Комиш-Зоря у зв'язку з його непригодністю.

В 1987 році в результаті перенумерації , адреса списаного будинку батька №83 була змінена на 89 та на цьому місці брат ОСОБА_3 збудував новий житловий будинок і отримав свідоцтво про право власності на нього. При цьому перенумерація адреси 83а не відбулася.

Позивач стверджує , що під час будівництва будинку за адресою вул.Поштова 89 (колишня 83) його брат відповідач ОСОБА_3 використав надану позивачеві земельну ділянку розміром 0.12 га , яка зараз входить до складу його двору .

Позивач пояснює , що тривалий час мешкав в Донецькій області та з початком АТО змушений був переїхати до смт.Комиш-Зоря де не знайшов порозуміння з братом відповідачем з приводу використання його земельної ділянки, тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

У звязку з зазначеним, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку розміром 0,08 га, розташовану за адресою Запорізька область , Куйбишевський район смт.Комиш-Зоря вулиця Поштова 89 від його майна (рухомого і нерухомого) з наданням можливості позивачу використати зазначену земельну ділянку для забудови житлового будинку.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його змінити.

За розясненнями п. 19 постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, якщо помилки у рішенні суду першої інстанції стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради №74 від 12.10.1976 року та Договоору "Про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку" від 13 .06.1977 року отримав у безстрокове користування земельну ділянку розміром 800 м.кв. за адресою вул.Поштова 83а в смт.Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області для будівництва житлового будинку (а.с.8,9).

Рішенням виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради №5 від 12.12.1985 року, ОСОБА_2 дозволено приєднати земельну ділянку розміром 530 кв.м., до земельної ділянки розміром 800 кв.м., залишок 130 кв.м. , передана йому у тимасове користування (а.с.11).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28 квітня 1987 року ОСОБА_3 є власником житлового будинку по вул.Поштовій 89 в смт.Комиш-Зоря Куйбишевського району Запорізької області (а.с.16)

За рішенням виконкому Кошиш-Зорянської селищної ради , викладеним у протоколі № 2 від 15.02.1985 року засідання , ОСОБА_5 дозволено списання старого будинку у зв'язку з його неприродністю за адресою вул. Поштова 89 (а.с.17).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку проте, що позивачем не доведено того , що надана ОСОБА_2 у безстрокове користування в 1977 році земельна ділянка під забудову за адресою вул. Поштова 83а є саме тією земельною ділянкою , що знаходиться за адресою вул. Поштова 89 і що відповідачем ОСОБА_3 порушені права позивача щодо користування належної йому земельної ділянки.

Як вбачається за схематичним планом земельної ділянки 89 по вул. Поштовій в смт.Комиш-Зоря від 12.05.1987 року, землекористувачем її є ОСОБА_3, загальна площа земельної ділянки складає 1419 кв.м.(а.с.18). Сусідні земельні ділянки № 87 та №91.

За схематичним планом земельної ділянки 89 (попередня нумерація 81,83) по вул.Поштовій в смт.Комиш-Зоря від 15.12.1967 року, землекористувачем її є ОСОБА_6 (з пояснень сторін це їхній дідусь) , загальна площа земельної ділянки складає 1330 кв.м.(а.с.19). Сусідні земельні ділянки № 79 та № 83.

Виходячи із аналізу схематичних планів земельної ділянки за адресою вул.Поштова 89 в смт.Комиш-Зоря станом на 1967 рік та станом на 1987 рік суд приходить до висновку , що вони мають приблизно однакову площу (різниця складає менш ніж 0.01 га). Будь-яких відомостей про те , що поряд знаходиться земельна ділянка з адресою вул.Поштова 83а в даних планах відсутні.

Згідно відомостей Комиш-Зорянської селищної ради відповідно до розділу третього "Присадибні землі особистого користування" земельної шнурової книги Комиш-Зорянської селищної ради за адресою вул.Поштова 83а смт.Комиш-Зоря відсутній запис про наявність домоволодіння.(а.с.12). Інформація щодо нової нумерації будинку № 83а (1977року) по вул.Поштовій в смт.Комиш-Зоря - відсутня. Інформація щодо власника або користувача земельних ділянкою площею 80 кв.м. та 530 кв.м. по вул.Поштовій 83а (1977 року) також відсутня (а.с.14).

Отже судом першої інстанції правильно зроблений висновок проте, що позивач не надав належних та допустимих доказів того , що надана ОСОБА_2 у безстрокове користування в 1977 році земельна ділянка під забудову за адресою вул.Поштова 83а є саме тією земельною ділянкою , що знаходиться за адресою вул.Поштова 89 і що відповідачем ОСОБА_3 порушені права позивача щодо користування належної йому земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ст. ст. 57-59,64 ЦПК України, за якими доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги проте, що оскільки відсутня інформація про земельну ділянку № 83- а по вул. Поштова , між земельними ділянками № 83 та 85 по вул. Поштова не існує вільної ділянки суд повинен був зробити висновок проте, що виділена позивачу земельна ділянка за адресою вул. Поштова 83а, яка знаходилася біля будинку № 83 по вул. Поштова, який перейменований на будинок № 89 , є саме тією земельною ділянкою , що знаходиться за адресою вул. Поштова 89 є припущенням а тому за положеннями ч.4 ст. 60 ЦПК України не може бути прийнятий до уваги.

Інших доводів щодо спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Щодо застосування строків позовної давності, то такий висновок суду є неправильним виходячи із наступного.

Застосовуючи строк позовної давності , суд першої інстанції послався на положення ч.1 ст.257 ЦК України , оскільки позивач ОСОБА_3 збудував житловий будинок на вказаній позивачем спірній земельній ділянці у 1987 році та позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що у 1987 році йому стало відомо , що його брат ОСОБА_3 на земельній ділянці , яка належала його батькові ОСОБА_4, збудував житловий будинок.

Разом з тим з позовом про захист свого права , щодо користування спірною земельною ділянкою позивач ОСОБА_2 звернувся до суду лише у 2016 році, отже з пропуском строку позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав недоведеності та одночасно за пропуском строку позовної давності суд першої інстанції не врахував, що такі висновки є взаємовиключними підставами для відмови у позові.

За роз'ясненнями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем заявлених вимог за ст. 234 ЦК України, що виключає підставу відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

З огляду наведеного рішення суду підлягає зміні в частині підстав відмови у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 18 травня 2016 року у цій справі у цій справі змінити. Виключити із мотивувальної частини рішення суду посилання на пропуск строку позовної давності.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: