Справа №487/9521/14-ц 26.05.2016 26.05.2016 26.05.2016
Провадження №22-ц/784/1217/16
Категорія: 59 Головуючий у першій інстанції: Боброва І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду: Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенко Л.С., Лівшенко О.С.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_3, представника ВДВС Миколаївського РУЮ - Морозинського О.А., представника Державної казначейської служби України - Хмельницького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2015 року у справі за позовом

ОСОБА_6

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Груп»

(далі - ТОВ «Укрспецторг Групп»),

відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у Миколаївській області

(далі - ВДВС Миколаївського РУЮ),

Державної казначейської служби України,

Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі- ГУЮ у Миколаївській області),

публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)

про застосування наслідків правочину, визнаного недійсним,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ТОВ «Укрспецторг Групп», ВДВС Миколаївського РУЮ, Державної казначейської служби України, ГУЮ у Миколаївській області, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про застосування наслідків правочину, визнаного недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 2 серпня 2013 року придбала з прилюдних торгів житловий будинок АДРЕСА_1, сплативши за нього 99 617 грн.

Вказане майно належало ОСОБА_7 та було реалізовано з прилюдних торгів, ініційованих ВДВС Миколаївського РУЮ, у порядку примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справі за позовом ПАТ «Банк»Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 132 149 грн. 59 коп.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 11 березня 2014 року, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації вказаного житлового будинку, затверджені актом державної виконавчої служби 6 серпня 2013 року.

При придбанні будинку позивачка понесла витрати, а саме: 4 980 грн. 85 коп. гарантійний внесок за участь у прилюдних торгах та 9 862 грн.08 коп. - додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна, сплачені на користь ТОВ «Укрспецторг Групп»; 49 грн.31 коп., 432 грн. 72 коп. та 5 грн. - комісія при прийомі платежів, сплачені на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; 84 744 грн. 07 коп. - ціна лоту, 30 грн. - оплата за лот, сплачені на користь ВДВС Миколаївського РУЮ.

Посилаючись на те, що звернення до ВДВС щодо повернення сплачених нею коштів залишилися без задоволення, позивачка, посилаючись на ч.1 ст. 216 ЦК України, просила стягнути з відповідачів на її користь грошові кошти, відповідно до порядку, в якому вони були отримані та розподілені.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва 19 березня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто на користь позивачки кошти у розмірі 500 грн. та 7 668 грн. 94 коп. з ВДВС Миколаївського РУЮ, шляхом їх списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків ВДВС, а в разі відсутності у зазначеному державному органі відповідних призначень, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а також 14 842 грн. 93 коп. стягнуто з ТОВ «Укрспецторг Групп». У задоволенні позовних вимог до Головного управління юстиції у Миколаївській області та ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачка посилалась на те, що суд вірно визначив сторони недійсної угоди ВДВС Миколаївського РУЮ як продавця, та її як покупця, однак безпідставно не стягнув усі кошти, сплачені нею за майно, з ВДВС Миколаївського РУЮ. В зв'язку з чим, просила рішення суду частково змінити та стягнути з ВДВС Миколаївського РУЮ на її користь сплачені кошти за недійсним правочином.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що на прилюдних торгах, які визнано недійсними, сторонами договору виступили: ВДВС (як продавець), який доручив проведення торгів торгівельній організації ТОВ «Укрспецторг Групп», та покупець ОСОБА_6 Тому вважав, що застосовуючи реституцію, як наслідок недійсності угоди, не можна стягувати з Банку отримані ним кошти, оскільки він не є стороною недійсного правочину.

Водночас суд вважав, що діючи у межах заявлених позивачкою вимог, він не вправі самостійно змінити розмір коштів, визначених позивачкою до стягнення з кожного відповідача, а тому кошти в сумі 76 605 грн. 13 коп., отримані Банком, не стягнув на користь позивачки, у тому числі й з ВДВС, який вважав стороною недійсного правочину.

Між тим, колегія суддів вважає, що не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись, виходячи з наступного.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за їх результатами акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак - є правочином.

Оскільки відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч.1-3 та 6 ст. 203 ЦК (ч. 1 ст. 215 ЦК).

Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, гл. 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Така правова позиція викладена й у постанові Верхового Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс/12.

Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів віднесено до угод купівлі-продажу, й така угода визнана недійсною у судовому порядку, але без застосування наслідків недійсного правочину, тому вимога про застосування наслідків недійсного правочину може бути заявлена окремо.

За загальним правилом, встановленим ст. 216 ЦК України, наслідком укладення правочину, що не відповідає вимогам закону і визнається недійсним, є двостороння реституція.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Двостороння реституція можлива лише між сторонами правочину, який визнано недійсним з підстав невідповідності його вимогам закону, та полягає в тому, що сторони повертаються до попереднього стану. Тобто відчужене майно повертається організатору торгів для повторної організації і проведення торгів.

Судом встановлено, що 27 травня 2013 року між ВДВС Миколаївського РУЮ та спеціалізованою організацією ТОВ «Укрспецторг Групп» укладено договір № 15-0304/13 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, на підставі якого було проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна.

2 серпня 2013 року ОСОБА_6 придбала з прилюдних торгів житловий будинок АДРЕСА_1 за 99 617 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що кошти в сумі 99 617 грн., отримані від позивачки за придбаний нею будинок, розподілені наступним чином:

-76 605,13 грн. - перераховані Банку (стягувачу) за реалізоване майно;

-4 980,85 грн. (гарантійний внесок) + 9 862,08 грн. (додаткова винагорода за послуги) + 30 грн. (оплата за лот), а всього 14 872,93 грн. - отримало ТОВ «Укрспецторг Групп»;

-7 668,97 грн. виконавчий збір + 500 грн. (470 грн. + 30 грн.) витрати на проведення виконавчих дій, а всього 8 168,97 грн. - перераховано на відповідні рахунки ВДВС.

Крім того, позивачка понесла інші витрати на загальну суму 478,03 грн. (423,72 грн. + 5 грн. + 49,31 грн.) у вигляді сплаченої нею комісії при прийомі вищезазначених платежів у банківських установах, що є її збитками.

6 серпня 2013 року державним виконавцем складено акт проведення прилюдних торгів, на підставі якого ОСОБА_8 14 серпня 2013 року отримала свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів на вказаний об'єкт нерухомості, виданий приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік Т.М. та 14 серпня 2013 року зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постановою державного виконавця від 18 грудня 2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу (Банку) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», в зв'язку з реалізацією майна та відсутністю іншого майна на території Миколаївського району Миколаївської області.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 11 березня 2014 року, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації вказаного житлового будинку, затверджені актом державної виконавчої служби 6 серпня 2013 року. Як встановлено рішенням суду, торги визнано недійсними з підстав порушення вимог закону, зокрема, порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, оскільки на момент проведення торгів звіт про оцінку майна втратив чинність.

Відповідно до п.3.1 Тимчасового положення, орган державної виконавчої служби укладає зі спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Якщо спеціалізована організація виступає від власного імені на підставі договору комісії, укладеного з виконавчою службою, то стороною договору купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є спеціалізована організація.

Якщо ж на підставі укладеного спеціалізованою організацією з виконавчою службою договору ця організація під час укладення на торгах договору купівлі-продажу виступає не комісіонером, а представником виконавчої служби, то стороною такого договору є остання.

Оскільки відносини між виконавчою службою та спеціалізованою організацією регулюються укладеним між ними договором, то в кожному конкретному випадку, виходячи з його умов, слід встановлювати, хто саме є продавцем за укладеним на торгах договором і до кого може звернутися покупець з вимогою про повернення коштів у разі недійсності такого договору купівлі-продажу із застосуванням правового механізму, передбаченого ст. 216 ЦК України.

Згідно з умовами п.1.1 договору про надання послуг по організації і проведенню торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (іпотеки), укладеного 27 травня 2013 року між ВДВС та ТОВ «Укрспецторг Групп», предметом такого є здійснення сторонами дій, пов'язаних з виконанням умов генерального договору про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 6 січня 2012 року № 3 з надання послуг з реалізації арештованого нерухомого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах, на яке звернено стягнення державним виконавцем при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Пунктом 1.2. цього Договору визначено, що ВДВС передає спеціалізованій організації нерухоме майно, арештоване державним виконавцем, а спеціалізована організація надає послуги з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, у порядку , встановленому Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами України, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна ( а.с. 112-114, 161-168).

З протоколу проведення торгів та квитанцій ( а.с.111 ) вбачається, що після проведення торгів на рахунок ВДВС Миколаївського РУЮ позивачкою було перераховано 84 774 грн. 07 коп., а 9862 грн.08 коп. (додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна) на рахунок ТОВ «Укрспецторг Групп».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що продавцем за недійсною угодою був ВДВС Миколаївського РУЮ.

Разом з тим, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 216 ЦК України про застосування двосторонньої реституції, суд фактично застосував односторонню реституцію (в частині), стягнувши лише частково на користь позивачки, сплачені нею кошти за придбане майно.

Таке вирішення спору не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України та не відповідає способу захисту порушеного права, обраного позивачкою, оскільки обґрунтовуючи позовні вимоги, вона посилалась саме на застосування двосторонньої реституції.

За такого, для вирішення спору по суті та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд виходить за межі апеляційної скарги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норму матеріального права та встановлено порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального прав, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду (ч. 3 ст. 303 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_6 про застосування двосторонньої реституції та повернення сторін за недійсною угодою до попереднього стану.

Враховуючи, те що позивачка оформила та зареєструвала право власності на придбане нерухоме майно та отримала свідоцтво про придбання з прилюдних торгів житлового будинку, таке свідоцтво підлягає скасуванню, як наслідок застосування двосторонньої реституції.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати ВДВС Миколаївського РУЮ скасувати постанову від 18 грудня 2013 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 2-1-256/2010, виданого 22 квітня 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення із ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» 133 641,59 грн. заборгованості (ВП № 29418504), а відчужене майно повернути державній виконавчій службі для повторної організації і проведення торгів.

При цьому збитки, понесені позивачкою на загальну суму 478,03 грн. у вигляді сплаченої комісії при здійсненні платежів, пов'язаних з прилюдними торгами, підлягають стягненню на її користь в рівних частках з Відділу ДВС та ТОВ «Укрспецторг Групп» на підставі ч. 2 ст. 216 ЦК України.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відмову у задоволенні позову до Головного управління юстиції у Миколаївській області та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не є предметом апеляційного розгляду, оскільки не оскаржується, а безпосередньо до Державної казначейської служби України позовних вимог не заявлено.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2015 року в частині стягнення коштів на користь ОСОБА_6 та судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати наслідки недійсності правочину - прилюдних торгів з реалізації житлового будинку АДРЕСА_1, які відбулися 2 серпня 2013 року та затверджені 6 серпня 2013 року актом відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області.

Повернути сторони недійсного правочину у попередній стан:

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області на користь ОСОБА_6 99 617 грн., сплачених нею на виконання правочину, шляхом їх списання з депозитного рахунку відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області, а ОСОБА_6 зобов'язати повернути державній виконавчій службі Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області житловий будинок АДРЕСА_1.

Скасувати свідоцтво про придбання з прилюдних торгів житлового будинку АДРЕСА_1, видане ОСОБА_6 14 серпня 2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік Т.М., за реєстровим № 461, на підставі акта про проведення прилюдних торгів від 6 серпня 2013 року, скасувавши державну реєстрацію її права власності на вказане нерухоме майно.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області скасувати постанову від 18 грудня 2013 року про повернення стягувачу виконавчого листа № 2?1?256/2010, виданого 22 квітня 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення зі ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» 133 641 грн. 59 коп., заборгованості (ВП № 29418504), а відчужене майно повернути державній виконавчій службі Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області для повторної організації і проведення торгів.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області на користь ОСОБА_6 996 грн. 17 коп. судового збору.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області та товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» на користь ОСОБА_6 478 грн. 03 коп. збитків в рівних частках - по 239 грн. з кожного.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог до Головного управління юстиції у Миколаївській області та публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

І.В. Лівінський