У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір (заява позичальника), за умовами якого він отримав кредитні кошти у розмірі 2 307 грн 80 коп. на строк до 23 травня 2007 року зі сплатою 2 % на місяць на суму залишку заборгованості. Відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконано.

Оскільки п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам визначено позовну давність у 5 років, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з відповідача заборгованість зі сплати відсотків за вказаним кредитом за період з 9 грудня 2009 року по 9 грудня 2014 року у розмірі 15 118 грн 91 коп.

Заочним рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права із пропуском строку позовної давності і доказів поважності пропуску такого строку позивач не надав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові з інших правових підстав, виходив із того, що відповідач не заявляв про застосування позовної давності, тому з цих підстав відмовити в позові неможливо. Разом з тим суд зазначив, що п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, де строк позовної давності визнано протягом 5 років, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позичальник такі умови договору не підписував і свого погодження на збільшення строку позовної давності не надавав. У зв'язку з цим у позові відмовлено за безпідставністю вимог.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 23 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 кредитно-заставний договір (а.с. 6).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 2 307 грн 80 коп. на строк до 23 травня 2007 року зі сплатою 2 % на місяць на суму залишку заборгованості.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконано.

Разом з тим при ухваленні судових рішень, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій, допустили порушення норм як матеріального, так і процесуального права і не звернули уваги на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. (ч. 3 ст. 267 ЦК України)

Установлено, що у справі відсутня заява відповідача про застосування позовної давності.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте районний суд у порушення наведених вище положень закону, а також вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не визначився з тим, чи слід було застосовувати строк позовної давності, оскільки відповідачем такої заяви не подавалось.

Апеляційний суд на порушення наведеного вище, а також вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України, дійшовши висновку про те, що відповідач не підписував умови договору про збільшення позовної давності до 5 років, оскільки в заяві позичальника п. 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам містить розбіжності, разом з тим не звернув уваги на те, що відповідач не звертався до суду із заявою про застосування позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК України) і не визначився із тим, за який строк заборгованість з кредиту підлягає стягненню в межах позовної давності, не дав оцінки наданому банком розрахунку заборгованості.

Отже, скасувавши рішення суду через те, що районний суд застосував позовну давність без заяви відповідача, фактично також відмовив у позові з цих же підстав без заяви відповідача про застосування позовної давності.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можутьвважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хапта

В.А.Черненко

С.П.Штелик