Справа №295/9685/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого - судді Полонця С.М.,

секретаря с/з - Синюк А.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, підстави якого в подальшому уточнив, в якому просить визнати недійсним договір №SAMDN5062 від 07.03.2008 року, укладений між ВАТ КБ «ПриватБанк» в особі Житомирської філії ПриватБанку та ОСОБА_2 При цьому посилається на те, що оскаржуваний договір не відповідає вимогам закону відповідно до ст.ст.203, 215 ЦПК України, оскільки укладений з використанням нечесної підприємницької практики, не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту та всіх додаткових витрат, при укладенні договору йому не було повідомлено про сукупну вартість кредиту, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної сукупної вартості кредиту, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 07.03.2008 року між позивачем та банком було укладено договір №SAMDN5062 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту (позивачу) картковий рахунок та видав платіжну карту Visa Platinum, вид карти - особиста міжнародна, строк дії карти - 03/09, валюта картрахунку - гривня. Кредитний ліміт "Фінансовий" в сумі 10000 грн. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Забезпечення зобов"язань клієнта не передбачено. Базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору - 1,9% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Протягом перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості по кредитному ліміту (пільговий період) проценти нараховуються виходячи зі ставки 0,01% річних. У випадку непогашення такої заборгованості у 30-денний строк з моменту її виникнення клієнт сплачує комісію за несвоєчасне погашення кредитного ліміту у пільговий період - 1,9% від заборгованості. З 31-го дня виникнення заборгованості по кредитному ліміту нарахування процентів за користування кредитним лімітом здійснюється виходячи з базової процентної ставки. Проценти за користування кредитним лімітом підлягають сплаті щомісячно в строк до 30 числа кожного місяця.

Клієнт здійснює за допомогою карти операції по картрахунку, передбачені діючим законодавством та у відповідності з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжними картами, які є невід"ємною частиною цього договору. Договір складений у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу.

Посилання позивача в обгрунтування свого позову на те, що він кредитні кошти не отримував особисто, діяв під примусом свого роботодавця, який шахрайським шляхом примусив своїх працівників оформити на себе кредитні карткові договори і передати отримані кошти йому в користування, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов"язальні відносини, тому до спорів щодо невиконання такого договору положення Закону України "Про захист прав споживачів" не застосовуються (постанови Верховного Суду України від 11.11.2015р. у справі №6-511цс15, від 02.12.2015р. у справі №6-1341цс15).

У разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 вищезазначеного закону інформації суб"єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною 7 ст.15 та ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним.

Крім того, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримав кредит.

Позивач ОСОБА_2 відповідно до п.6 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитним коштами, що свідчить про те, що він був згоден з умовами даного договору, а також не вимагав надання додаткової інформації по кредитному договору.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача.

У частині третій ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов"язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов"язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінувати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Частиною 5 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Позив ачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_2 ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов"язань.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору недійсним, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.М. Полонець