Справа № 465/5929/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/77/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Бойко С.М. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, прокурора Гостьєвої Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Держави в особі Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" на рішення Франківського районного суду міста Львова від 27 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Державного концерну "Укроборонпром" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Державного концерну "Укроборонпром" на користь ОСОБА_3 154641,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підприємства за період з 01.10.2012 року по 27.11.2014 року та 1430,96 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 19 серпня 2015 року виправлено допущену описку у резолютивній частині рішення від 27.03.2015 року про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, а саме: замість зазначеного "Стягнути з державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" державного концерну "Укроборонпром" на користь ОСОБА_3 154 641, 90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підприємства за період з 01.10.2012 року по 27.11.2014 року та 1430,96 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, а всього 156 072 (сто пятдесят шість тисяч сімдесят дві) грн. 86 коп." та зазначено, що правильним слід вважати формулювання - "Стягнути з державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" державного концерну "Укроборонпром" на користь ОСОБА_3 154 641,90 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підприємства за період з 01.10.2012 року по 26.03.2015 року та 1430,96 грн. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, а всього 156 072 (сто пятдесят шість тисяч сімдесят дві) грн. 86 коп.

Вищезгадане рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2015 року в апеляційному порядку оскаржив заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Держави в особі Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут".

Апелянт вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно встановлених судом обставинах, що мають значення для справи. Звертає увагу, що згідно Постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №40506305 заборговані кошти за час вимушеного прогулу стягнуті з ДП ЛНДРТІ та перераховані позивачу по справі 16.06.2014 року. Також звертає увагу, що за заявою ОСОБА_3 в липні 2014 року із її заробітної плати був погашений борг по квартплаті і комунальних послугах, в сумі 2719,22 грн. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 27 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" Державного концерну "Укроборонпром" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Держави в особі Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинстава, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно наказу по Державному підприємстві "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" № 63-к від 19.04.2012 року звільнена з на посади головного бухгалтераз займаної посади з 19.04.2012р. за систематичне невиконання без поважних причин обов"язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2013 року визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" № 120 від 19.04.2012 року "Про дисциплінарне стягнення";

визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" № 63-к від 19.04.2012 року "Про звільнення";

поновлено ОСОБА_3 на посаді головного бухгалтера Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут";

стягнуто з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" на користь ОСОБА_3 оплату за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2012 року до 22.04.2013 року в розмірі 42 266,33 грн.;

стягнуто з Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" на користь ОСОБА_3 суму морального відшкодування в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили,обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказане передбачено вимогами ст.61 ЦПК України.

Згаданим рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено, що виходячи з середньомісячної заробітної плати ОСОБА_3 за лютий-березень 2012 року становить 5618,68 грн., а середньоденний заробіток склав 267,57 грн.

На виконання вищезгаданого рішення суду відповідачем - Державним підприємством "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" видано наказ про поновлення ОСОБА_3 на роботі з 20.04.2012 року по 29.09.2012 року (дати працевлаштування позивача на іншому підприємстві).

Згідно наказу № 53/К від 10.06.2014 року ОСОБА_3 була звільнена з посади головного бухгалтера з 29.09.2012 року.

Згідно довідки № 287 від 12.08.2014 року, ОСОБА_3 нарахована, але не виплачена частина компенсації за втрату частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати за виплачену зарплату, становить 1430 грн. 96 коп.

Згідно довідки № 60 від 27.02.2015 року ОСОБА_3 в червні 2014 року було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1970,21 грн. та компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 3207,22 грн. Згідно заяви позивача в липні 2014 року із заробітної плати вирахуваний борг за комунальні послуги, в сумі 2719, 22 грн.

В червні 2014 року відповідачем на виконання Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" було нараховано компенсацію в розмірі 3207,23 грн. за втрату частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Підтвердженням нарахованої компенсації є розрахунковий листок за червень 2014 року та довідка від 17.01.2015 року № 969 Державної фіскальної служби України.

Також встановлено, що в день постановлення рішення Франківським районним судом міста Львова від 27 березня 2015 року ОСОБА_3 уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні її з підприємства за період з 01.10.2012 року по 26.03.2015 року.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2012 року по 26 березня 2015 року, суд виходив з тих підстав, що рішенням суду був встановлений факт порушення відповідачем вимог законодавства про працю та невиплати належних позивачу при звільненні грошових сум і станом на день постановлення рішення суду першої інстанції, позивачу не виплачені.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно із вимогами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом власника або уповноваженого ним органу не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для погашення заборгованості.

Враховуючи обставини справи та вимоги ст.127 КЗпП України, нарахована відповідачем компенсація в червні 2014 року, в розмірі 3207,23 грн. відповідає Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати". Відтак заборгованість у розмірі 1430, 96 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі. (1430,96 грн.=1970,21 грн.+3207,22 грн.-1027,25 грн.-2719,22 грн., де 1027,25 грн. податок із суми 1970,21 грн.+3207,22 грн.)

За умовами ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Роз'яснень, викладених у п.п.20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої вимогами ст.117 КЗпП України. Суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки позивачу по справі з вини відповідача невиплачено належних звільненому працівникові ОСОБА_3М сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, Державне підприємство "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" повинні виплатити останній середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то в даному випадку підлягає вирішенню питання стягнення середнього заробітку за період з 01 жовтня 2012 року по 26 березня 2015 року (уточнені позовні вимоги), що судом першої інстанції і зроблено.

Розрахунок судом першої інстанції здійснений з врахуванням розрахунків ОСОБА_3 для вирахування суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 01.10.2012 року по 26.03.2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача здійснено вірно, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 267,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 жовтня 2012 року по 26 березня 2015 року становить 156072,86 грн. = 166957,44 грн. (267,56*624 робочих днів) 12315,54 грн. (виплата середнього заробітку згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 23.04.2013 року за період з 01.10.2012 року по 22.04.2013 року) Такий розрахунок, колегія суддів вважає вірним.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Спору відносно розміру належних звільненому працівникові сум між сторонами не існувало.

Як зазначено в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року, передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов"язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-144ц13 від 29 січня 2014 року, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухваленні судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Держави в особі Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 27 березня 2015 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Держави в особі Державного підприємства "Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" відхилити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_2