Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1287/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

25.05.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.

секретар Гусак А.О.

за участю представника позивача та представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Зазначала, що 02 квітня 2013 року між її представником ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого вона продала ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2 кошти за продану квартиру готівкою в сумі 235 881 грн. до підписання договору.

До цього часу ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_2 кошти за продану квартиру їй не передали. Не передаючи кошти за продану квартиру ОСОБА_5 безпідставно утримує в себе гроші в сумі 235881 грн., які їй належать. В зв'язку з цим у неї виникло право вимагати від відповідачів сплати індексу інфляції та 3% річних в сумі 57 319 грн. 07 коп.

Просила стягнути з відповідачів на її користь 293 200 грн., з яких безпідставно отримані кошти в сумі 235 881 грн., 3% річних в сумі 11 322 грн. 28 коп., сплату індексу інфляції в сумі 45 996 грн. 79 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.Суд дійшов висновку, що відповідно до умов договору-купівлі продажу кошти за квартиру були передані покупцем довіреній особі продавця, доказів не передачі коштів покупцем не надано, що є підставою для відмови в позові до ОСОБА_2 В позові до ОСОБА_5 відмовлено, оскільки позивачем не доведено безпідставність набуття та збереження ним коштів.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що позивач не надала доказів незаконного утримання коштів ОСОБА_5 від вчиненого правочину. Чинне законодавство не передбачає обов'язку звернення позивача до відповідача з вимогою повернути кошти чи обов'язку звернення до правоохоронних органів до звернення з позовом до суду.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та розподілу судових витрат скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково на підставі ст.1006 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 жовтня 2015 року скасовано, оскільки суд апеляційної інстанції самостійно змінив підстави позову, справа передана на новий апеляційний розгляд.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, підтвердив, що підставою позову є збереження ОСОБА_5 отриманих від покупця квартири коштів без достатньої правової підстави, а представник відповідача ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду в межах заявленого позову є законним. Представники підтвердили, що позивач є онукою відповідача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_5 про час та місце розгляду справи повідомлений судом за зареєстрованим місцем проживання під розписку ( а.с.153,156,161), в засідання апеляційного суду не прибув.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Змінити підстави позову має право лише позивач шляхом подання письмової заяви до початку розгляду судом справи по суті.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України).

Як підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом на підставі ст.1212 ЦК України про стягнення з відповідачів безпідставно отриманих коштів (а.с.1-3), тобто свій позов обґрунтовувала безпідставністю набуття майна відповідачами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що отримані на підставі довіреності грошові кошти не є безпідставно набутим майном, позов щодо стягнення безпідставно набутого майна є недоведеним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

За змістом ст.237,239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з правилами ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-88цс13, від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з правових підстав, зазначених позивачем, установивши у справі наявність у сторін договірних правовідносин, зокрема, правовідносин, що виникають з договору купівлі-продажу та представництва за довіреністю, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах. Кошти отримані повіреним правомірно, підстава їх отримання не відпала. Позов з підстав неналежного виконання обов'язків повіреного не заявлявся і предметом розгляду не був.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах заявлених позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги підстав для його скасування або зміни не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 червня2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: М.М.Суржик

Л.В.Суровицька