Справа № 445/1778/13 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/381/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, представника третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третьої особи - Золочівської міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та демонтування огорожі,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом із до ОСОБА_2, третя особа - Золочівська міська рада Львівської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання відповідача демонтувати огорожу, що проходить по межі земельних ділянок.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що Рішенням Золочівської міської ради № 369 від 31.05.1996 року йому було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0958 га по АДРЕСА_1. Частина цієї земельної ділянки (0,0044 га) самовільно захоплена власником суміжної земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_2 у зв'язку з прийняттям Золочівською міською радою рішень №1197 від 02.03.2010 року та №734 від 16.11.2012 року про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею відповідно 0,0807 га та 0,0830 га.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третьої особи - Золочівської міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та демонтування огорожі - задоволено.

Вирішено: зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні, належною ОСОБА_5 в частині земельної ділянки загальною площею 0,00308 га та відновити межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер, відповідно до рішення Місцевого суду Золочівського району Львівської області від 29 травня 2002 року та додаткового рішення Місцевого суду Золочівського району Львівської області від 14 листопада 2002 року, шляхом демонтажу огорожі ОСОБА_5 від точки А в сторону Д - 0,10 м. по довжині до Б з АДРЕСА_1 - 32,4 м; від точки Б в сторону В - 1,17 м. по довжині до А з АДРЕСА_3 - 14,00 м.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року оскаржила представник відповідача ОСОБА_4

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом невірно встановлено обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що на момент розгляду даної справи, спір щодо межі між земельними ділянками позивача та відповідача вже був вирішений в судовому порядку, про що суду було надано відповідні судові рішення, які набрали законної сили, однак, суд мотивуючи своє рішення тільки зазначив їх, проте, належних висновків не зробив. Вважає, що подання такого позову позивачем є спробою переглянути судові рішення, які вже набрали законної сили. Крім того, суд першої інстанції, всупереч Національному законодавству, спірним рішенням змінив остаточний результат розгляду судових справ № 2-428/2002 та № 2-27/2008 всіма судовими інстанціями, що призвело до порушення принципу юридичної визначеності, закріпленого Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що на час розгляду даної справи, в матеріалах справи відсутній належний правовстановлюючий документ, який би визначав межу земельної ділянки ОСОБА_5 зі сторони ділянки ОСОБА_2 Рішення суду про відновлення межі, якої юридично не існує, є незаконним та необґрунтованим. Суд належним чином не перевірив та не дослідив, чи має місце факт захоплення земельної ділянки позивача відповідачем, в якій частині земельної ділянки позивача, в яких межах та конфігурації це захоплення відбувається. Цифри, на які покликається позивач для визначення параметрів «захоплення» земельної ділянки є суперечливими, не підтверджені жодними графічними матеріалами, складеними із дотриманням вимог законодавства у сфері проведення землеустрою.

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Встановлено, що рішенням Золочівської міської ради № 544 від 30 вересня 1993 року за будинковолодінням ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 було закріплено земельну ділянку, площею 600 кв.м.

Рішенням Золочівської міської ради № 369 від 31.05.1996 року ОСОБА_5 було надано в приватну власність земельну ділянку, площею 0,0958 га по АДРЕСА_1

05 липня 1996 року ОСОБА_5 видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0958 га, яка розташована на території АДРЕСА_1

Рішенням Місцевого суду Золочівського району Львівської області від 29.05.2002 року визнано частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_5 в частині приватизації земельної ділянки, розміром 16,2 кв.м. Суд зобов'язав ОСОБА_5 та виконком Золочівської міської ради внести відповідні зміни у зазначений Державний акт.

14 листопада 2002 року Місцевий суд Золочівського району Львівської області ухвалив додаткове рішення, згідно із якого визнав частково недійсним рішення виконкому Золочівської міської ради №369 ВІД 31.05.1996 року в частині приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 16,2 кв.м. Відповідним рішенням зобов'язав ОСОБА_5 та виконком Золочівської міської ради в Державному акті на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2, виданого ОСОБА_5 внести відповідні зміни вилучивши при цьому земельну ділянку розміром 16,2 кв.м. зі сторони, що межує з ОСОБА_2, відповідно від А в сторону Д 0,5 м. від А в сторону Б 32,4 м при цьому зазначити, що від А в сторону Б це межа земельної ділянки ОСОБА_2 Залишити ОСОБА_5 на праві приватної власності земельну ділянку в розмірі 0,09418 га. Однак такі зміни і на даний час не проведені, а відтак вважати даний Державний акт на право приватної власності на землю дійсним в цілому у суду першої інстанції правових підстав не було.

Рішенням Золочівської міської ради № 212 від 10.06.2003 року «Про передачу у власність земельної ділянки» вирішено передати ОСОБА_2 у власність земельну ділянку загальною площею 0,0795 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

03 квітня 2008 року Золочівський районний суд Львівської області ухвалив рішення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання меж земельних ділянок і перенесення вигрібної ями та свердловини. Вирішив позов задовольнити: зобов'язати ОСОБА_5 перенести межу між його земельною ділянкою і земельною ділянкою ОСОБА_2 на віддаль 1 метр 10 сантиметрів в районі його колодязя (свердловини), демонтувати саму свердловину, і на віддаль 1 метр 48 сантиметрів з боку АДРЕСА_4 Зобов'язати ОСОБА_5 демонтувати вигрібну яму, яка примикає до межі між земельними ділянками його і ОСОБА_2 або дозволити виконати всі ці роботи самому ОСОБА_2, але за рахунок ОСОБА_5

17 серпня 2009 року державним виконавцем Мартинюком З.І. відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції винесено постанову про закриття виконавчого провадження №8637736, відкритого на підставі рішення Золочівський районний суд Львівської області від 03 квітня 2008 року, у зв'язку з виконанням умов, передбачених зазначеним рішенням, в ході примусового виконання в повному обсязі.

Рішенням Золочівської міської ради №1197 від 02.03.2010 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку загальною площею 0,0807 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Золочівської міської ради №734 від 16.11.2012 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку загальною площею 0,0830 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та скасовано рішення №1197 від 02.02.2010 року.

28 жовтня 2013 року Золочівським районним судом Львівської області винесено постанову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Золочівської міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Золочівської міської ради Львівської області №1197 від 02 березня 2010 року та №734 від 16 листопада 2012 року, якою суд в задоволенні адміністративного позову відмовив. 29 січня 2015 року Львівський апеляційний адміністративний суд скасував постанову Золочівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2013 року у справі №445/452/13-а і прийняв нову постанову, якою визнав протиправними та скасував рішення Золочівської міської ради Львівської області №1197 від 02 березня 2010 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку» та №734 від 16 листопада 2012 року «Про внесення змін в рішення сесії міської ради».

У 2015 році інженером - землевпорядником ОСОБА_8 складено кадастровий план земельної ділянки за адресою м. Золочів, вул. Барвінського, 38, згідно із якого у володінні ОСОБА_5 фактично перебуває земельна ділянка, площею 0, 0911 га.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права ОСОБА_5 як власника земельної ділянки порушені внаслідок побудови огорожі між земельними ділянками позивача та відповідача, що перешкоджає ОСОБА_5 користуватися належною йому земельною ділянкою, а відтак зазначене право підлягає захисту, шляхом усунення перешкод у здійсненні нею права користування власною земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких вважаючи встановленими обставини, які недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Відповідно до п.3 даної статті захист прав громадян або юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, які порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 95 ЗК України передбачено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом, а в ст.212 ЗК України вказано, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

За змістом ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно - кадастрової документації.

Позивачем не заявлено вимог про зобов'язання відповідача відновити межу відповідно до рішень Місцевого суду Золочівського району Львівської області від 29.05.2002 року та від 14.11.2002 року та не заявлено вимог про проведення демонтажу огорожі ОСОБА_5

Оскільки вимога про зобов'язання відповідача відновити межу відповідно до рішень Місцевого суду Золочівського району Львівської області від 29.05.2002 року та Додаткового рішення Місцевого суду Золочівського району Львівської області від 14 листопада 2002 року позивачем не заявлялась, але вирішена судом, суд всупереч вимогам ЦПК вийшов за межі позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції не встановив підстави та предмет позову, не з'ясував характер спірних правовідносин, не встановив дійсні права та обов'язки сторін та вирішив позовні вимоги, які не пред»являлись.

В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час розгляду даної справи спір щодо межі між земельними ділянками позивача та відповідача вже був вирішений в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з позицією апелянта про те, що подання такого позову позивачем є спробою переглянути судові рішення, які набрали законної сили, всупереч визначеної чинним законодавством України процедури.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2002 року та додатковим рішенням від 14 листопада 2002 року по справі № 2- 428/2002 (а.с. 46,47), залишеними в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області та ухвалою Верховного Суду України, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, виконкому Золочівської міської ради визнано частково недійсним рішення виконкому Золочівської міської ради № 369 від 31.05.1995р. та державний акт на право приватної власності серія НОМЕР_2 виданий ОСОБА_5 в частині приватизації земельної ділянки розміром 16,2 м. кв. та зобов'язано відповідачів ОСОБА_5 та виконком Золочівської міської ради в Державному акті на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 виданого ОСОБА_5 внести зміни вилучивши при цьому земельну ділянку розміром 16,2 кв.м. зі сторони, що межує з ОСОБА_2 відповідно від А в сторону Д 0,5 м; від А в сторону Б 32,4 м. при цьому зазначити що від А в сторону Б це межа з земельною ділянкою ОСОБА_2

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ширина земельної ділянки ОСОБА_2 зі сторони АДРЕСА_1 згідно проекту забудови має бути 18.5 м., а фактично є 18,0 м, тобто на 0,5 метра менше. Цим рішенням було вирішено спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в частині межі довжиною 32,4 метри зі сторони АДРЕСА_1,3.

Так як спір між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було вирішено в частині межі довжиною 32,4 м, що не врегулювало спір в повній мірі, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визначення межі між ділянками та зобов'язання вчинити дії. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2008 року по справі № 2-27/2008 (а.с.14-15), що набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2, зобов'язано ОСОБА_5 перенести межу між його земельною ділянкою і земельною ділянкою ОСОБА_2 на віддаль 1 метр 10 см. в районі його колодязя (свердловини), демонтувати саму свердловину, і на віддаль 1 метр 48 см. з боку АДРЕСА_3 в м.Золочеві. Зобов'язано ОСОБА_5 демонтувати вигрібну яму, яка примикає до межі між земельними ділянками його і ОСОБА_2 Цим рішенням вирішено спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в частині межі довжиною 14 метрів від колодязю в сторону АДРЕСА_3. Рішення суду позивачем не оскаржувалось. Межа земельної ділянки ОСОБА_2 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_5 встановлена на місцевості відповідно до рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2002р., додаткового рішення від 11.2002р., рішення Золочівського районного суду Львівської області від 03.04.2008 року.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції фактично проігнорував вищевказані судові рішення, які набрали законної сили і якими було вирішено спір щодо межі між сторонами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначив:

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та врахувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК )".

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року вищевказаним вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки суд неповно з»ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права..

Як вбачається з позовної заяви, яка була уточнена заявою від 15.07.2015 року, позивач вважає, що частину належної йому земельної ділянки захопив відповідач ОСОБА_2 і що огорожа побудована ОСОБА_2 на земельній ділянці позивача і підлягає демонтажу.

Виходячи з підстав та предмету даного позову предмет доказування в даній справі становлять наступні обставини:

як визначена межа земельної ділянки ОСОБА_5 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2 згідно його правовстановлюючих документів і чи відповідає вона фактичній межі, яка проходить по металевій огорожі (бляха та сітка) на цегляному фундаменті; чи має місце факт захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_5 відповідачем ОСОБА_2, в якій площі, конфігурації та межах земельної ділянки позивача; якими доказами це встановлено.

Суд першої інстанції суд не встановивши жодних обставин та без будь-якого обґрунтування вирішив задовольнити позов ОСОБА_5

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на межу земельної ділянки, позначену в плані зовнішніх меж державного акту серія НОМЕР_2, виданому ОСОБА_5 05.07.1996 року, від літери А до літери Б по довжині 46,40 м (а.с.6). В письмових заперечення, поданих суду 31.08.2015 року, представник відповідача зазначила, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2002 року, додатковим рішенням від 14.11.2002 року по справі 2-428/2002 державний акт серія НОМЕР_2 визнано частково недійсним в частині приватизації земельної ділянки площею 16,2 кв.м по межі АБ. В силу цього, межі АБ, яка позначена в плані зовнішніх меж земельної ділянки державного акту ОСОБА_5, не існує, тому покликання на план як на доказ захоплення частини ділянки позивача є безпідставним та суперечить вимогам процесуального закону щодо належності та допустимості доказів.

Однак, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та вийшов за межі предмету позову, вирішив зобов'язати відповідача відновити межу не згідно державного акту, як зазначено в позовній заяві, а відповідно до рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2002р. та додаткового рішення в цій же справі від 14.11.2002 р., зазначивши в резолютивній частині рішення нові величини, яких в рішеннях 2002 року немає.

Відповідно до рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2002 року, додаткового рішенням від 14.11.2002 року по справі 2-428/2002 державний акт серія НОМЕР_1 визнано частково недійсним в частині приватизації земельної ділянки площею 16,2 кв.м по межі АБ та зобов'язано відповідачів ОСОБА_5 та виконком Золочівської міської ради в Державному акті на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1, виданого ОСОБА_5 внести зміни, вилучивши при цьому земельну ділянку розміром 16,2 кв.м. зі сторони, що межує з ОСОБА_2 відповідно від А в сторону Д 0,5 м; від А в сторону Б 32,4 м. при цьому зазначити що від А в сторону Б це межа з земельною ділянкою ОСОБА_2

В матеріалах справи наявна копія державного акту ОСОБА_5 без внесених змін відповідно до рішення суду. Судом не встановлено, чи вносились ОСОБА_5 та Золочівською міською радою такі зміни до державного акту. В суді апеляційної інстанції встановлено, що такі зміни не вносились.

Таким чином, на час розгляду даної справи в матеріалах справи відсутній належний поавовстановлюючий документ, який би визначав межу земельної ділянки ОСОБА_5 зі сторони ділянки ОСОБА_2 Тому оскаржуване рішення про відновлення межі, якої юридично не існує, є незаконним і необгрунтованим.

На місцевості межа між земельними ділянками позивача та відповідача проходить по металевій огорожі на бетонному фундаменті ( копії фотознімків додаються). Як вже зазначалось вище, спір щодо межі між земельними ділянками позивача і відповідача вже був вирішений судом, межа встановлена на місцевості при виконанні рішення Золочівського районного суду Львівської області від 03.04.2008 року по справі № 2-27/2008, що спростовує доводи позивача про самочинне їх встановлення ОСОБА_2

Виконання виконавчого листа № 2-27/2008 проведено Відділом державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції 14 серпня 2009 року за участю стягувача та боржника, із залученням до проведення виконавчих дій дільничного інспектора, представника Золочівського районного відділу ЛРФ ДП «Центр державного земельного кадастру». При виконанні перенесено межу між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у бік земельної ділянки ОСОБА_5, огороджувальне сітка та інші предмети перенесено на подвір'я боржника, стягувачем встановлено та забетоновано металеві стовпці для подальшої загорожі. При цьому враховано інтереси ОСОБА_5 та від стіни його господарської будівлі відступлено 0,5 м (матеріали виконавчого провадження а.с. 86- 95). Постановою ВДВС Золочівського РУЮ від 17.08.2009 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-27/2008 закінчено у зв'язку із повним виконанням згідно п.8 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд прийшов до висновку про порушення прав позивача внаслідок побудови огорожі, не наводячи жодних мотивів такого висновку.

Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом вилучення у ОСОБА_2 та повернення в користування позивача частини земельної ділянки площею 0,00308 га з чітко визначеними величинами ширини і довжини: від А в сторону в сторону Д - 0,10 м по довжині до Б з АДРЕСА_1 - 32,4 м.; від Б в сторону В - 1,17 м. по довжині до А з АДРЕСА_3 - 14,00 м. Застосування цих величин ширини та довжини для підрахунку ймовірної площі захоплення, на які вказує позивач, отримує результат - 0,001962 га, а не 0,00308 га.

Площу захоплення 0,00308 га позивач визначив шляхом віднімання від площі 0,09418 га, яка залишена у його власності згідно рішення Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2002 року по справі № 2-428/2002, площі 0,0911 га, яка визначена проведеними обмірами земельної ділянки інженером-землевпорядником ОСОБА_8 згідно складеного ним кадастрового плану. Проте, різниця в площі не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_2 захопив частину земельної ділянки позивача, оскільки з земельною ділянкою відповідача позивач межує лише однією стороною. Трьома іншими сторонами земельна ділянка межує із земельними ділянками інших власників та землями міської ради (вулиця).

Представники відповідача неодноразово звертали увагу суду в усних поясненнях та зазначили в запереченнях на позов, що ширина земельної ділянки ОСОБА_2 по межі АБ в кадастровому плані, який складено на виконання ухвали суду, становить 18.36 м. яка не перевищує 18.5 м згідно проекту забудови його земельної ділянки та законність якої підтверджена рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2002 року по справі № 2-428/2002. Це є доказом того, що захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_5 вглиб його ділянки на 0,10 м. по довжині 32,4 м не має.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не перевірив, не дослідив і не встановив, чи має місце факт захоплення земельної ділянки позивача відповідачем, в якій частині земельної ділянки позивача, в яких межах та конфігурації це захоплення відбувається. Цифри, якими оперує позивач для визначення параметрів «захоплення» земельної ділянки є суперечливими, не підтверджується жодними графічними матеріалами, складеними із дотриманням вимог законодавства у сфері проведення землеустрою.

Факт захоплення земельної ділянки позивача ОСОБА_2 жодним належним та допустимим доказом не підтверджується,

За відсутності будь-якого документального підтвердження порушення ОСОБА_2 межі земельної ділянки ОСОБА_5 вглиб його ділянки на 10 сантиметрів по довжині 32,4 м, суд вирішив дозволити позивачу ОСОБА_5 демонтувати огорожу, яка є капітальною спорудою висотою 2 метри у вигляді металевої огорожі (металева бляха та сітка) на бетонному фундаменті шириною 10 сантиметрів.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п. 2, 3, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третьої особи - Золочівської міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та демонтування огорожі відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.