АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/463/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівПальонного В. С. , Фетісової Т. Л.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання квартири особистим майном,-

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги, та ОСОБА_8 як представника ОСОБА_7, яка заперечувала на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя.

Вказувала, що вона з 20 березня 2004 року по 21 серпня 2014 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_7.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_9. ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу 29 січня 2014 року за спільні кошти позивачкою та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу було придбано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Вартість квартири становила 149800 грн., договір купівлі - продажу був оформлений на відповідача.

Сторони не змогли погодитись щодо порядку поділу нерухомого майна.

На підставі наведеного, ст.ст. 57,60,69 -72 СК України, ст.372 ЦК України, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про визнання квартири особистим майном, посилаючись на те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/11874/14-ц фактично встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_2 придбана виключно на грошові кошти, що виручені від продажу квартири, яка належала його матері ОСОБА_8.

ОСОБА_7 і його колишня дружина не мали на моменту укладання договору купівлі-продажу спірної квартири достатньої суми коштів.

Кошти на придбання двокімнатної квартири були подаровані йому його матір'ю ОСОБА_8.

На підставі наведеного, п.3 ч.1 ст. 57, ст.59 СК України, ст.372 ЦК України, ОСОБА_7 просив суд визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 його особистим майном.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання квартири особистим майном відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя та відмовити у позовних вимогах ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання квартири особистим майном .

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2004 року по 21 серпня 2014 року . Мають одну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в даний час проживає з матір'ю.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2014 року було розірвано шлюб між сторонами і стягнуті з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (ар. спр. 8).

Встановлено, що в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі 29 січня 2014 року на імя ОСОБА_7 була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , житловою площею 33, 0 кв. м., загальною площею 48,1 кв. м., - за договором купівлі продажу від 29 січня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. вказаною датою, зареєстрованим в реєстрі за № 185 (ар. спр. 4).

При цьому дружина покупця згідно її нотаріально посвідченої заяви від 29 січня 2014 року надала свою згоду на укладення вказаного договору купівлі - продажу.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, в якості якого запропонована квартира АДРЕСА_3, суд виходив з того, що подружжя не мало спільних коштів на купівлю зазначеної квартири і така була придбана за кошти ОСОБА_7, які були передані йому його матір'ю ОСОБА_8.

Тому дана квартира не є спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_7.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання квартири особистим майном, суд, водночас, виходив з того, що квартира АДРЕСА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована 29 січня 2014 року на праві приватної власності за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу №185 від 29 січня 2014 року. При цьому суд врахував, що квартира набута ОСОБА_7 на законних підставах , належить йому на праві приватної власності, як зазначив в рішенні , з його володіння не вибувала.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитися в повному обсязі.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.І).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.ІІ).

Згідно ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За ч.2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За ч.3 ст. 61 СК України Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

По справі встановлено, що 29 січня 2014 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13, що діяли від свого імені та від імені малолітньої доньки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, що діяв від імені ОСОБА_15 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. 28.01.2014 року за реєстровим №175 (надалі - продавці), - з однієї сторони, та ОСОБА_7 (надалі - покупець), - з другої сторони був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3, згідно якого діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіючи українською мовою, продавці передали належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_3 у власність покупцю ОСОБА_7, а покупець прийняв зазначену двокімнатну квартиру, загальною площею 48,1 кв. м., житловою площею 33, 0 кв. м., і сплатив за неї продавцям обумовлену грошову суму в обсязі 149800,00 грн., яку продавці отримали повністю ще до підписання договору.

Сторони домовились про символічну передачу квартири , а саме прийняття покупцем від продавців ключів від квартири та технічного паспорта на квартиру, що свідчить про те, що передача квартири відбулася.

Договір цей був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. 29 січня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за №185, належним чином зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з реєстру про реєстрацію права власності на ар. спр.25-26.

З п.8 вказаного договору купівлі - продажу квартири вбачається , що дружина покупця згодна з укладенням цього договору згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. 29 січня 2014 року, за реєстровим №182, що свідчить про обізнаність дружини покупця про купівлю вказаної квартири, про її згоду про укладення даного правочину і про укладення такого договору в інтересах сім'ї. До того ж , в заяві, копія якої знаходиться на ар.спр. 90, ОСОБА_6 підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об'єкта нерухомості, є її з чоловіком спільною сумісною власністю і придбана квартира також буде об'єктом права спільної сумісної власності.

У відповідності з положеннями ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Посилаючись на те, що в період шлюбу за спільні кошти нею та відповідачем на підставі договору купівлі - продажу від 29.01.2014 року було придбано нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 48,1 кв. м., що являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачка ОСОБА_6, зазначаючи, що шлюб між сторонами розірвано, просила визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири (ар. спр. 2-3).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7 стверджував, що спірна нині квартира придбана на гроші його матері ОСОБА_8 після продажу нею спадщини і фактичної передачі отриманих грошей йому, в зв'язку з чим спірну квартиру неможна визнати спільною сумісною власністю подружжя (ар. спр. 18-20).

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 04 грудня 2013 року державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_16, зареєстровано в реєстрі №1959, являється спадкоємцем майна своєї матері ОСОБА_17, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_4, житловою площею 17,0 кв.м., загальною площею 32,7 кв. м., вартістю196800,00 грн. (ар. спр. 22).

За договором купівлі - продажу від 29 січня 2014 року ОСОБА_8 продала належне їй спадкове майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_18 за 248640,00 грн., які повністю отримала від покупця до підписання даного договору, що вбачається з п. 3 останнього. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. реєстровий №178 (ар. спр. 23-24).

Після цього у той же день - 29 січня 2014 року був укладений договір купівлі - продажу двохкімнатної квартири №43 , що знаходиться в будинку по вул. Калініна , 164 в м. Черкаси, за яким ОСОБА_12 та ОСОБА_13, що діяли від свого імені та від імені малолітньої ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, також ОСОБА_12, як такий, що діяв від імені ОСОБА_15 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. 28.01.2014 року реєстровий №175 продали зазначену квартиру ОСОБА_7 за 1498000,00 грн., які покупець сплатив, а продавці отримали до підписання даного договору, як зазначено в ньому, який був посвідчений теж 29 січня 2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. за реєстровим №185 (ар. спр. 4-5).

Про укладення вищевказаного договору купівлі - продажу одним за одним 29 січня 2014 року підтверджує лист компетентним органам від 14.03.2015 року приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Корчемної М.В. , яка посвідчувала обидва договори (ар. спр. 91).

Із справи вбачається, що після укладення договору купівлі - продажу із ОСОБА_19, якій була продана отримана по спадщині квартира АДРЕСА_4, і одержавши гроші від ОСОБА_19 в сумі 248640,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2265665 від 29 січня 2014 року (копія якого на ар. спр. 24 ), ОСОБА_8 частину цих грошей , а саме в сумі 149800,00 грн., як стверджувала, передала своєму сину ОСОБА_7 , для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_3. Зазначена квартира і була куплена ОСОБА_7 за 149800,00 грн. за договором купівлі - продажу від 29 січня 2014 року у ОСОБА_12 та ОСОБА_13, . ОСОБА_14 ОСОБА_15 для покращення умов проживання його сімї, про що йшлося вище.

Про отримання грошей ОСОБА_7 на купівлю двокімнатної квартири від матері ОСОБА_8 підтверджує письмово ОСОБА_12 «свідченням очевидця» від 26.10.2014 року, хоча й не уточнює яку саме суму отримав від своєї матері ОСОБА_7 (ар. спр. 27).

Позивачка ОСОБА_6 стверджує про те, що на придбання двокімнатної квартири для їх сім'ї кошти частково надавались нею, саме завдаток, вказуючи водночас, що факт прийому - передачі коштів від матері ОСОБА_7 взагалі не підтверджено жодним письмовим доказом, як наприклад, розпискою, договором позики, актом прийому - передачі коштів з відображенням номерів банкнот (ар. спр. 92).

Слід зауважити , що сторонами не надано в справу і будь яких доказів про те, що сімя мала необхідні для придбання квартири кошти.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наприклад, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Проте по справі в даному випадку не йдеться про позику грошей на купівлю квартири.

На ар. спр. 89 є копія виконаного письмового договору дарування грошових коштів від 29 січня 2014 року, з якого вбачається , що ОСОБА_8, як написала, дарує своєму синові ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 149800,00 грн. на придбання двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6.

Кошти є її власністю і отримані нею 29 січня 2014 року за продану нею успадковану від її матері однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7.

Вказано, що кошти в сумі 149800,00 грн. вона (тобто ОСОБА_8) віддала синові.

Нижче на цьому ж аркуші ОСОБА_7 теж 29.01.2014 року написав: «грошові кошти в сумі 149800,00 грн. прийняв у дар від своєї матері ОСОБА_8 для придбання двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 ».

Однак наведений договір не може бути визнаний належним доказом дарування ОСОБА_8 грошей в сумі 149800,00 грн. своєму сину ОСОБА_7 на придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_3, оскільки не дотримано в даному випадку передбачену законом нотаріальну форму посвідчення договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Крім цього не встановлено по справі (не представлено сторонами) укладених між ними, у тому числі і з третіми особами укладених у письмовій формі угод, розписок, актів прийому - передачі, тощо, - про передачу ОСОБА_8 або іншою особою грошей ОСОБА_7 чи ОСОБА_6 на придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_3, хоча в письмовій формі у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

А згідно ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

По справі також встановлено, що ОСОБА_8 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_7, третьою особою залучалась ОСОБА_6,- про визнання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 від 29 січня 2014 року недійсним в частині покупця та визнання за нею права власності на придбану сином фактично за її гроші як стверджувала, квартиру. Позивачка посилалась на те, що її було введено в оману, оскільки вказана квартира куплялась для покращення житлових умов сина, але у серпні 2014 року невістка з сином розірвала шлюб і вимагає поділу майна подружжя, придбаного за власні кошти ОСОБА_8.

Двокімнатна квартира була придбана виключно за грошові кошти , що були виручені від продажу належної ОСОБА_8 на праві власності однокімнатної квартири, яка не являється об'єктом спільної сумісної власності сім'ї сина ОСОБА_7, а належить виключно їй, позивачці.

Однак рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07. квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_6,- про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним в частині покупця та визнання права власності на квартиру , - відмовлено.

Судом встановлено, що , укладаючи спірний договір купівлі - продажу квартири , продавці та покупці діяли добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності право чинів та володіючи українською мовою. На думку суду , укладаючи спірний договір, позивачка діяла в інтересах сім'ї сина ОСОБА_7 (ар. спр. 47-50).

Таке рішення суду залишене в силі ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року (ар. спр. 51-53).

Таким чином, матеріалами справи не доведено, що квартира АДРЕСА_3, яка придбана за договором купівлі - продажу від 29 січня 2014 року на ім'я ОСОБА_7 і за яким на праві власності зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , належить ОСОБА_7 в повному обсязі на праві власності і являється його особистим майном. Тому судом правильно відмовлено в задоволенні зустрічного позову, хоча і вказано, що квартира придбана за кошти ОСОБА_7, які були передані йому його матір'ю ОСОБА_8, що також з беззаперечністю не доведено.

Враховуючи все вищевикладене, по справі встановлено, що квартира АДРЕСА_3 була придбана в період зареєстрованого шлюбу сторін за спільні кошти, враховуючи і матеріальну допомогу сім'ї сина з боку ОСОБА_8.

Договір купівлі - продажу вищевказаної квартири був укладений ОСОБА_7 29 січня 2014 року з нотаріально посвідченої згоди своєї дружини в інтересах сім'ї і тому придбане нерухоме майно - спірна в даний момент квартира , - являється об'єктом права спільної сумісної власності і підлягає розподілу між бувшим подружжям.

Отже, висновок суду про те, що спірна квартира не є спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 а є особистою приватною власністю ОСОБА_7, - не відповідає матеріалам справи, тому рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя слід скасувати.

Суд, як видно із справи, допустив суттєві протиріччя у своїх висновках, що свідчить не на користь обґрунтованості висновків суду.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спірної квартири як спільного майна подружжя, оскільки квартира не є спільним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, як зазначає, а є особистою приватною власністю ОСОБА_7, суд у той же час відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ніякої домовленості між сторонами по справі не досягнуто щодо порядку поділу спільного майна.

Згідно роз'яснень в п.25 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи з вищевикладеного і матеріалів справи в цілому, судова колегія вважає за можливе ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 щодо визнання за нею права власності на ? частину спільного нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 48,1 кв. м., зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 січня 2014 року за ОСОБА_1 новим ОСОБА_20.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у відшкодування витрат по судовому збору 749, 00 грн..

Керуючись ст.ст. 303; 304; 307; 309; 316;317;218 ЦПК України, судова палата, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2015 року по даній справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у відшкодування витрат по судовому збору 749, 00 грн..

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :