У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до органу опіки та піклування Вінницької міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій органу опіки та піклування протиправними та скасування висновку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до органу опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання дій органу опіки та піклування протиправними та скасування висновку.

Позивач посилався на те, що 19 серпня 2015 року на виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Херсона від 06 липня 2015 року відповідачем у справі було направлено на адресу суду висновок № 31-00-011-25802 органу про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_5

Позивач вважає дії органу опіки та піклування Вінницької міської ради Вінницької області протиправними, такими що вчинені з порушенням встановленого законом порядку, оскільки належним чином про засідання комісії він, як батько дітей, не був повідомлений, а тому висновок даного органу є однобічним та необ'єктивним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії органу опіки та піклування Вінницької міської ради щодо проведення за відсутності батька засідання на надання висновку № 31-00-011-25802 від 19 серпня 2015 року про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Скасовано висновок № 31-00-011-25802 від 19 серпня 2015 року про доцільність визначення проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Херсона перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей.

На виконання вимог ухвали Дніпровського районного суду м. Херсона від 06липня 2015 року органом опіки та піклування Вінницької міської ради було надано висновок № 31-00-011025802 від 19 серпня 2015 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_5

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що висновок є однобічним, він зроблений лише на підставі даних, наданих ОСОБА_5, а позивача не було повідомлено про час розгляду питання надання висновку.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до норм ст. ст. 158, 159 СК України при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вимога про визнання незаконним та скасування висновку опікунської ради Вінницької міської ради щодо місця проживання дітей не може бути самостійним способом захисту, оскільки спір між батьками розглядається судом. Оскільки висновок органу опіки і піклування є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо місця проживання дітей, то він не порушує прав та обов'язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про місце проживання дітей.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

В.М. Коротун В.А. Нагорняк Т.О. Писана