У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Касьяна О.П., ПоповичО.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» (далі - ПАТ «Старокиївський банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» про встановлення нікчемності договору, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_4, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 рокуПАТ «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у 05 грудня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 02/980/К/194, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 247 313 грн 78 коп. зі сплатою 20% річних та з кінцевим терміном повернення 04 грудня 2009 року. До договору неодноразово вносились зміни щодо терміну повернення коштів, із урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 13 червня 2013 року, кінцевою датою повернення кредиту є 12 червня 2014 року. Посилаючись на те, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 21 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 548 430 грн 31 коп., просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь таку заборгованість.

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Старокиївський Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» про встановлення нікчемності договору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, позов ПАТ «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Старокиївський банк» 548 430 грн 31 коп., з яких: 247 313 грн 78 коп. - заборгованість за кредитом;

250 024 грн 12 коп. - заборгованість з процентів за користування кредитом; 26 052 грн 64 коп. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 25 039 грн 99 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_4, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Старокиївський банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк», мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позов ПАТ «Старокиївський Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконав, не зважаючи на те, що сторони неодноразово укладали додаткові угоди з метою відстрочення строку погашення кредиту, при цьому розмір заборгованості судами визначено з урахуванням вимог закону (ст. ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України) та умов кредитного договору.

Крім того, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що звертаючись до банку із заявами про продовження дії кредитного договору боржник визнавав наявність кредитного боргу, що в свою чергу свідчить про переривання строку позовної давності у відповідності до вимог ст. 264 ЦК України, а відтак доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності не заслуговують на увагу.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін О.П. Касьян О.В. Попович