У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровську Шевцова Т.В., розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіональної академії управління персоналом, Міністерства освіти та науки України про стягнення заробітної плати, відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіональної академії управління персоналом, Міністерства освіти та науки України про стягнення заробітної плати, відшкодування шкоди.

23 лютого 2016 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, відповідно якої просить накласти арешт на майно та грошові кошти відповідача - Міжрегіональної академії управління персоналом в обсязі, співрозмірному з ціною позову, тобто не менше 800-900 тис. грн.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідач злісно ухиляється від дотримання чинного законодавства щодо нарахування та виплати заробітної плати, недобросовісно веде підприємницьку діяльність, що свідчить про ухилення від виконання зобовязання перед позивачем після ухвалення судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з цим, відповідно до п. 5.6.1 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт - позивачем належним чином не вмотивовано, і не викликано необхідністю при розгляді даного позову, а також може призвести до безпідставного зупинення господарської діяльності відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та шляхом заборони вчиняти певні дії, п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В заяві про забезпечення позову позивач вказав лише про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення. Відсутність відомостей про наявність зазначеного майна станом на сьогоднішній день позбавляє суд можливості, за відсутності клопотань про витребування зазначених відомостей, з'ясувати наявність такого майна у відповідача.

Суд, дослідивши матеріали позову та доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви належить відмовити, оскільки позивачем не доведено наявність у банківських установах України рахунків відповідача, не надано будь-яких доказів на підтвердження належності майна відповідачу, його вартості з метою оцінки співмірності заявленого забезпечення із позовними вимогами, не доведено необхідність забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, а також необхідність застосування заходів забезпечення позову взагалі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

У заяві позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіональної академії управління персоналом, Міністерства освіти та науки України про стягнення заробітної плати, відшкодування шкоди відмовити.

Ухвала окремому оскарженню від рішення суду не підлягає.

Суддя Т.В.Шевцова