Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.;

секретар судового засідання Пиляй І.С. ,

з участю представників позивача та відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 селищної ради Сарненського району Рівненської області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Реєстраційна служба Сарненського районного управління юстиції Рівненської області та Управління Держземагенства у Сарненському районі Рівненської області, про визнання недійсним рішення селищної ради, визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 селищної ради Сарненського району Рівненської області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Реєстраційна служба Сарненського районного управління юстиції Рівненської області та Управління Держземагенства у Сарненському районі Рівненської області, про визнання недійсним рішення селищної ради, визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку.

Рішенням Сарненського районного суду від 27 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач зазначав, що представник ОСОБА_4 селищної ради у місцевому суді повністю визнав його позовні вимоги і просив суд про їх задоволення, проте суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні чомусь виходив з протилежного.

У своїй позовній заяві він вказував на порушення ОСОБА_4 селищною радою при прийнятті рішення № 1563/69 від 21 травня 2010 року вимог ст. ст. 116, 140 і 154 ЗК України, зокрема покликався на те, що уточнюючи розміри земельної ділянки ОСОБА_1, селищна рада не скасувала свого рішення про виділення йому земельної ділянки площею 0,1205 га на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району, не звернулася до суду про вилучення частини виділеної йому земельної ділянки та фактично надала ОСОБА_1 земельну ділянку шляхом уточнення її площі, що не передбачено чинним законодавством.

Відмовляючи йому у задоволенні позову, суд першої інстанції помилково вважав, що рішенням ОСОБА_4 селищної ради № 7 від 12 квітня 1974 року ОСОБА_1 спочатку було виділено 700 кв. м, після цього рішенням ради № 48 від 16 квітня 1997 року йому додатково було надано ще 0,07 га, а в подальшому рішенням № 1563/69 від 21 травня 2010 року лише було уточнено розмір цієї земельної ділянки до 0, 15 га.

З наявного у матеріалах справи договору від 3 липня 1974 року вбачається, що земельна ділянка на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району площею 700 кв. м (або 0,07 га) ОСОБА_1 було передано у безстрокове користування для будівництва житлового будинку.

З прийняттям ОСОБА_4 селищною радою рішення № 48 від 16 квітня 1997 року ОСОБА_1 набув право оформити своє право власності на цю земельну ділянку, яка до цього у 1974 році перебувала в його безстроковому користуванні. У зазначеному рішенні відсутня адреса земельної ділянки, що була передана ОСОБА_1 у власність.

Тому висновок суду першої інстанції про набуття ОСОБА_1 у власність 0,14 га на підставі рішень ОСОБА_4 селищної ради № 7 від 12 квітня 1974 року та № 48 від 16 квітня 1997 року є помилковим і необґрунтованим.

Також Сарненський районний суд прийшов до помилкового висновку про правомірність рішення № 1563/69 від 21 травня 2010 року. При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги розяснень п. п. 8 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ.

Місцевий суд не зважив також на те, що внаслідок уточнення ОСОБА_4 селищною радою площі земельної ділянки ОСОБА_1 її площа збільшилася до 0,15 га.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, він надав суду матеріали інвентаризаційної справи на будинок ОСОБА_1, де зазначені межі його земельної ділянки, які при подальшій технічній інвентаризації (включаючи площу земельної ділянки) не змінювалися. Крім того, ним були надані матеріали технічної інвентаризації житлового будинку його баби ОСОБА_5, який мав ту ж саму поштову адресу - смт. Степань, вул. Б. Хмельницького, 26.

Суд проігнорував лист ОСОБА_4 селищної ради № 03/07-12 від 6 травня 2015 року, з якого вбачається, що проект землеустрою про відведення йому земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у смт. Степань Сарнеського району на вул. Б. Хмельницького підписати не має можливості у звязку з тим, що частина його земельної ділянки, на яку виготовляється проект землеустрою, знаходиться у власності гр. ОСОБА_3

Суд першої інстанції не врахував, що проект землеустрою, який ним виготовлявся у 2010 році, спочатку без будь-яких застережень був підписаний і погоджений ОСОБА_1, і лише у подальшому новий проект, який був розроблений ним з урахуванням висновку науково-археологічної експертизи, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не був підписаний, що свідчить про їх усвідомлення незаконності рішення ОСОБА_4 селищної ради № 1563/69 від 21 травня 2010 року та державного акту від 20 вересня 2012 року.

Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги, що в державному акті ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку площею 0, 15 га серії ЯМ № 656291 від 20 вересня 2012 року, що розташована на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань, кадастровий номер № :05:002:0415, його як власника (користувача) суміжної земельної ділянки не зазначено.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що: відповідач ОСОБА_4 селищна рада позов не визнав; доказів про накладання суміжних земельних ділянок сторін у справі немає; рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 153 від 9 липня 1976 року про надання у користування прабабі позивача ОСОБА_5 земельної ділянки площею 936, 3 кв. м на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань відсутнє; відповідачу ОСОБА_1 суміжну земельну ділянку площею 0,14 га передано у власність законно у визначеному законом порядку та в подальшому лише уточнено її площу до 0, 15 га.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може.

З матеріалів справи вбачається, що раніше, перед позивачем, земельною ділянкою на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району користувалася прабаба ОСОБА_2 ОСОБА_5 З плану присадибної земельної ділянки, виданого на імя ОСОБА_5, видно, що на цій земельній ділянці знаходився належний їй на підставі свідоцтва про право особистої власності від 27 вересня 1960 року житловий будинок з господарськими будівлями, збудований ще до 1960 року, город тощо (а. с. 29, 140-144). Це свідоцтво про право власності на будинок ОСОБА_5 було видано на підставі рішення ОСОБА_4 селищної ради № 13 від 27 вересня 1960 року (а. с. 29 зв.). Ширина земельної ділянки ОСОБА_5 з боку вулиці становила близько 20 м, довжина 46, 6 м, загальна площа - 936, 3 кв. м, правова підстава землекористування рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 153 від 9 липня 1976 року (а. с. 29).

З викопіювань погосподарських книг за 1955-1959, 1967-1968 рр. слідує, що суспільна група господарства ОСОБА_5 відносилася до колгоспного двору, який користувався присадибною земельною ділянкою площею 0,26-0,29 га (а. с. 153-156).

Та обставина, що рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 153 від 9 липня 1976 року відсутнє (а. с. 39), не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки він претендує на спірну земельну ділянку на підставі рішень ОСОБА_4 селищної ради № 698 від 9 грудня 2008 року та № 1474 від 21 грудня 2009 року (тобто на підставі зовсім інших рішень ради (а. с. 10-12, 133)), а не на підставі рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 153 від 9 липня 1976 року, яке стосувалося ОСОБА_5 Ширина земельної ділянки, на яку зараз претендує позивач, з боку вулиці Б. Хмельницького становить ті ж самі орієнтовні 20 м, що була й у його прабаби ОСОБА_5 та баби ОСОБА_6 (а. с. 21, 28, 29).

Крім того, ОСОБА_4 селищна рада, інші компетентні органи, а також відповідачі у даній справі ніколи не заперечували законності права прабаби чи баби позивача користуватися належною їм земельною ділянкою на вулиці Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань, де був розташований їхній житловий будинок.

Більше того, навіть при виготовленні позивачем ОСОБА_2 у 2010 році проекту землеустрою на надану йому рішенням ОСОБА_4 селищної ради № 698 від 9 грудня 2008 року у власність земельну ділянку (якою до цього користувалися його прабаба ОСОБА_5 та баба ОСОБА_6А.) відповідач ОСОБА_1 без будь-яких застережень підписав позивачу протокол обстеження і погодження меж земельної ділянки, що планувалося надати у власність ОСОБА_2 на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань, чим повністю підтвердив правильність існуючих між земельними ділянками сторін меж, частина з яких (меж) проходила (проходить) по лінії огорожі та металевих стовпах (а. с. 21 зв.).

Як видно зі справи, ОСОБА_5 померла 22 серпня 1997 року. Її спадщину (житловий будинок, майновий та земельний паї) прийняла її дочка ОСОБА_6, яка є бабою позивача (а. с. 2, 136-150).

Статтею 30 ЗК України 1991 року (в редакції, яка була чинною на час спадкування ОСОБА_6А.) було визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом із цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно зі ст. 67 ЗК України 1991 року (в редакції, яка була чинною на час спадкування ОСОБА_6А.) розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селищах міського типу повинен бути не більше 0,15 гектара.

З рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 селищної ради № 391 від 19 листопада 2008 року вбачається, що у 2008 році ОСОБА_6 розібрала успадкований нею після смерті своєї матері ОСОБА_5 житловий будинок на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань і погодилася дати дозвіл Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації зняти його з реєстрації (а. с 147, 149).

Після цього рішенням ОСОБА_4 селищної ради Сарненського району № 698 від 9 грудня 2008 року земельну ділянку площею 0,12 га на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, якою раніше користувалася прабаба позивача ОСОБА_5, а після її смерті баба ОСОБА_6, було передано позивачу ОСОБА_2 у приватну власність (а. с. 10, 133).

ОСОБА_4 селищної ради № 02/23/41 від 19 листопада 2014 року підтверджено, що зазначене рішення селищної ради є чинним (а. с. 11).

Рішенням ОСОБА_4 селищної ради № 1474 від 21 грудня 2009 року позивачу надано дозвіл на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0, 12 га на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань (а. с. 12).

Земельна ділянка відповідача ОСОБА_1 є суміжною до земельної ділянки, на яку претендує позивач. В окремих документах ця земельна ділянка має різні поштові адреси: смт. Степань, вул. Б. Хмельницького, 26, або смт. Степань, вул. Б. Хмельницького, 26а. Зокрема після рішень виконавчого комітету ОСОБА_4 селищної ради № 391 від 19 листопада 2008 року та Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації про зняття житлового будинку ОСОБА_6 (до цього ОСОБА_5Х.) з реєстрації, незважаючи на те, що виконком ОСОБА_4 селищної ради не приймав рішень про зміну поштових адрес, адреса земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 стала значитися як смт. Степань, вул. Б. Хмельницького, 26 (а. с. 31 зв., 40, 112, 114, 151).

З плану земельної ділянки на вул. Б. Хмельницького у смт. Степань за 1974 рік, виданого на імя ОСОБА_1, слідує, що ширина його земельної ділянки прямокутної форми становить близько 34,8 м, довжина близько 35 м, загальна площа - 1267 кв. м, правова підстава землекористування рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 118 від 12 квітня 1974 року (а. с. 166).

З копій двох рішень виконкому ОСОБА_4 селищної ради від 12 квітня 1974 року за різними номерами № 7 і № 118 вбачається, що ОСОБА_1 під будівництво житлового будинку на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань було виділено земельну ділянку невизначеної форми (конфігурації) площею 700 кв. м та передано її у безстрокове користування (а. с. 34-38, 134).

Як пояснив відповідач ОСОБА_4 селищна рада у листі № 02/16-512 від 4 вересня 2014 року, на його території станом на 1974-1975 роки земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель і споруд виділялися відповідно до вимог чинного законодавства та генерального плану забудови смт. Степань. Відповідачу ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель і споруд на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань була виділена земельна ділянка площею 700 кв. м рішенням виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 118 від 12 квітня 1974 року. Зміни до цього рішення виконкомом селищної ради не вносилися, однак рішенням № 153 від 9 липня 1976 року (яке не збереглося) було затверджено результати обміру земель забудованого кварталу № 3 (а. с. 43).

У подальшому рішенням виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 48 від 16 квітня 1997 року призначена для будівництва й обслуговування житлового будинку земельна ділянка площею 0,07 га ОСОБА_1 була передана у приватну власність (а. с. 71).

Висновок суду першої інстанції про набуття відповідачем ОСОБА_1 на вул. Б. Хмельницького у смт. Степань у власність 0,14 га на підставі двох рішень виконавчих комітетів ОСОБА_4 селищної ради № 7 від 12 квітня 1974 року та № 48 від 16 квітня 1997 року не ґрунтується на матеріалах справи, суперечить змісту ст.ст. 6, 7 і 17 ЗК України 1991 року (в редакції, що була чинною на час ухвалення рішення № 48 від 16 квітня 1997 року), а тому є помилковим.

З пізнішого плану присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 на а. с. 31зв. видно, що на цій земельній ділянці "г"-подібної форми знаходиться належне відповідачу будинковолодіння, 1976 року забудови. Ширина земельної ділянки ОСОБА_1 з боку вулиці Б. Хмельницького становить близько 16 м, загальна площа - 1200 кв. м, а правова підстава землекористування та сама, що й у ОСОБА_5, тобто рішення виконкому ОСОБА_4 селищної ради № 153 від 9 липня 1976 року, яке у справі виявилося відсутнім, оскільки не збереглося.

У копіях технічних паспортів на садибний (індивідуальний) житловий будинок ОСОБА_1 за 1988, 2012 і 2013 роки на схемах його присадибної земельної ділянки № 26 на вул. Б. Хмельницького у смт. Степань ширини земельної ділянки ОСОБА_1 взагалі не зазначено (а. с. 30-31, 78-80, 115-117, 157-165).

З проекту землеустрою, який готувався спеціалістами ПП „Геоземсфера, видно, що позивачу на підставі рішення ОСОБА_4 селищної ради № 698 від 9 грудня 2008 року було передано у власність земельну ділянку площею 0,1205 га прямокутної форми розмірами орієнтовно 20 м на 61 м (а. с. 21, 28).

З акту обстеження земельної ділянки на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань, яка планувалася для відведення позивачу у власність для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який був складений землевпорядником та депутатами ОСОБА_4 селищної ради 19 листопада 2014 року, вбачається, що ця земельна ділянка використовується позивачем, її орієнтовна площа становить 0,12 га. Сусідня земельна ділянка на вул. Б. Хмельницького, 26а, використовується ОСОБА_1, її орієнтовна площа становить 0,1 га, хоч згідно із державним актом відповідача на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 656291 від 20 вересня 2012 року площа присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань, кадастровий номер № :05:002: 0415, становить 0,15 га.

Таким чином, площа фактичного землекористування відповідача ОСОБА_1 не відповідає даним, які зазначені у виданому йому державному акті на право власності на земельну ділянку.

Згідно з державним актом, виданим відповідачу ОСОБА_1, ширина його земельної ділянки з боку вулиці Б. Хмельницького становить 23,3 м, в той час, як до видачі цього державного акта вона у нормативних документах складала близько 16 м або ж ширина його ділянки взагалі не була зазначена.

У своєму листі № 03/07-12 від 6 травня 2015 року відповідач ОСОБА_4 селищна рада визнав, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд позивачу ОСОБА_2 у власність на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань став неможливим у зв'язку з тим, що частина земельної ділянки, на яку виготовлявся проект землеустрою, знаходиться у власності відповідача ОСОБА_3 (а. с. 48-49).

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 селищна рада визнав, що земельні ділянки сторін частково накладаються одна на одну.

Крім того, у державному акті відповідача ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 656291 від 20 вересня 2012 року, який був виданий на підставі рішення ОСОБА_4 селищної ради № 1563/69 від 21 травня 2010 року, ОСОБА_5, ОСОБА_6 або позивач у справі (який на спірну земельну ділянку претендує на підставі рішень ОСОБА_4 селищної ради № 698 від 9 грудня 2008 року та № 1474 від 21 грудня 2009 року (тобто рішень, які були ухвалені раніше від рішень відповідача ОСОБА_1В.)), як сусідні землекористувачі суміжної земельної ділянки не зазначені, що суперечить установленим судом фактичним обставинам справи, прийнятим селищною радою рішенням, про які було зазначено вище, і також свідчить про невідповідність цього державного акту відповідача реальному землекористуванню сторін, нормативним актам місцевої ради щодо суміжних земельних ділянок сторін, що ставить під сумнів законність і достовірність цього державного акту в цілому (а. с. 32, 70).

Як установлено апеляційним судом, збільшення присадибної земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району до 0,15 га відбулося на підставі рішення ОСОБА_4 селищної ради № 1563/69 від 21 травня 2010 року "Про уточнення площ земельних ділянок, які були надані громадянам у приватну власність", яке було ухвалено відповідачем із порушенням вимог ст. ст. 116, 140-149, 212 чинного ЗК України (в редакції, яка була чинною на час ухвалення рішення № 1563/69 від 21 травня 2010 року) та за рахунок площі сусідньої земельної ділянки, на яку зараз відповідно до чинних рішень ОСОБА_4 селищної ради № 698 від 9 грудня 2008 року та № 1474 від 21 грудня 2009 року претендує позивач, а до цього правомірно користувалися прабаба позивача ОСОБА_5 та баба ОСОБА_6

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позову, суд першої інстанції не врахував, що всупереч вимогам чинного законодавства збільшення площі земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 за рішенням ОСОБА_4 селищної ради № 1563/69 від 21 травня 2010 року відбулося не внаслідок попереднього вилучення в установленому законом порядку частини сусідньої земельної ділянки та надання її відповідачу ОСОБА_1, а внаслідок "уточнення площ земельних ділянок, які були надані громадянам у приватну власність", що не передбачено чинним земельним законодавством. При цьому місцевий суд проігнорував розяснення пунктів 8 та 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ.

Викладені вище обставини в їх сукупності свідчать про те, що збільшення присадибної земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 відбулося лише на папері та за рахунок площі сусідньої земельної ділянки, яку у 2008 році рішенням місцевої ради було виділено у власність позивачу, а до цього до 1997 року її законним користувачем була ОСОБА_5, а після її смерті з 1997 по 2008 рр. - ОСОБА_6

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 визнав, що фактична ширина його земельної ділянки з боку вул. Б. Хмельницького становить орієнтовно 15 м, а не 23,3 м, як це зазначено в його державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 656291 від 20 вересня 2012 року.

Доказів про те, що частина земельної ділянки у ОСОБА_5, ОСОБА_6 або позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 селищною радою була вилучена на користь відповідача ОСОБА_1 з дотриманням порядку, встановленого ст.ст. 17, 31, 32, 43, 116 ЗК України 1991 року, або ж землекористування частиною належної попереднім користувачам земельної ділянки було припинено з підстав, передбачених ст. 27 ЗК України 1991 року, чи з підстав, які визначені вже чинним ЗК України, у справі немає.

Відповідно до положень ст.ст. 154 і 155 теперішнього ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У своїх листах від 03.11.2015 р., 10.02.2016 р., а також у судовому засіданні місцевого суду відповідач ОСОБА_4 селищна рада визнав обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 (а. с. 94, 167зв., 175). Через це у суду першої інстанції не було підстав в оскаржуваному рішенні зазначати протилежне.

Тому враховуючи все викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення ОСОБА_4 селищної ради № 1563/69 від 21 травня 2010 року "Про уточнення площ земельних ділянок, які були надані громадянам у приватну власність" в частині уточнення відповідачу ОСОБА_1 площі його земельної ділянки на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району до 0, 15 га та виданий йому на підставі цього рішення селищної ради відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га серії ЯМ № 656291 від 20 вересня 2012 року, кадастровий номер № :05:002: 0415, є недійсними і підлягають скасуванню.

Відтак не набувши у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку площею 0, 15 га на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району, відповідач ОСОБА_1 17 липня 2013 року не вправі був дарувати її своєму сину ОСОБА_3

У звязку з цим договір дарування спірної земельної ділянки від 17 липня 2013 року відповідно до правил ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація права власності на це спірне нерухоме майно за обдарованим ОСОБА_3 - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 17, 27, 30, 31, 32, 43, 67, 116 ЗК України 1991 року, ст. ст. 116, 140-149, 154, 155, 212 чинного ЗК України, ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду від 27 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 селищної ради Сарненського району Рівненської області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Реєстраційна служба Сарненського районного управління юстиції Рівненської області та Управління Держземагенства у Сарненському районі Рівненської області, про визнання недійсним рішення селищної ради, визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення ОСОБА_4 селищної ради Сарненського району Рівненської області № 1563/69 від 21 травня 2010 року "Про уточнення площ земельних ділянок, які були надані громадянам у приватну власність" в частині уточнення відповідачу ОСОБА_1 площі його земельної ділянки на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району Рівненської області до 0, 15 га.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 656291 від 20 вересня 2012 року, виданий ОСОБА_1, про право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району Рівненської області, кадастровий номер № :05:002: 0415.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, який 17 липня 2013 року був посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі за № 1594, за яким ОСОБА_1 відчужив на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району Рівненської області, кадастровий номер № :05:002: 0415.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 4057447 від 17 липня 2013 року (номер запису про право власності 1693636), згідно з яким за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться на вул. Б. Хмельницького, 26, у смт. Степань Сарненського району Рівненської області, кадастровий номер № :05:002:0415 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 54).

Стягнути з відповідачів ОСОБА_4 селищної ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у рівних частках на користь позивача ОСОБА_2 1315 (одну тисячу триста пятнадцять) грн. 44 коп. понесених судових витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: