Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/801/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/778/2670/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Трофимової Д.А.,

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2016 року у справі за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_3 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року Запорізька міська рада звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 13.09.2013 року Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № ЗП 81 на обєкті будівництва «Реконструкція нежитлового приміщення № 2 з подальшим об'єднанням з нежитловим приміщенням № 1 існуючого кафе в єдиний комплекс за адресою: 69037, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 37». Замовником будівництва є ОСОБА_3

Відповідно ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно «Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя» затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24 грудня 2012 року № 77, замовник, який має намір укласти договір, зобов'язаний звернутися із заявою до міського голови. Вказаний договір укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів із дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідачем порушено вищезазначені вимоги закону, а тому позивачу завдано збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 45 010 грн. (розмір пайової участі).

Посилаючись на зазначені обставини, Запорізька міська рада просила суд стягнути з відповідача на її користь суму збитків в розмірі 45 010 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Запорізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію (ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 вересня 2014 року Запорізькою міською радою прийнято рішення № 40 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24 грудня 2012 року № 77 (надалі - Порядок). Відповідно до вказаного Порядку договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста укладається не пізніше ніж через п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації уповноваженим органом звернення замовника про його укладання, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (а.с. 15-18).

13 вересня 2013 року Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт № ЗП 81 на обєкті будівництва «Реконструкція нежитлового приміщення № 2 з подальшим обєднанням з нежитловим приміщенням № 1 існуючого кафе в єдиний комплекс за адресою: 69037, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 37». Замовником будівництва є ОСОБА_3 (а.с. 9-14).

31 грудня 2013 року за № ЗП15 Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації (а.с. 9-14).

30 липня 2015 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про сплату суми збитків № 819/15 від 22 липня 2015р., в якій, вказуючи на порушення ОСОБА_3, як замовником будівництва, вимог ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 10 вересня 2014 року № 40, щодо його обовязку участі у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та не виконання такого обовязку, вимагав у двадцятиденний термін з дня отримання вказаної вимоги сплатити суму збитків, завданих територіальній громаді м. Запоріжжя, в розмірі 45 010 грн. (а.с. 19, 20, 21).

Вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для подачі даного позову.

Із системного аналізу норм ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 3 Порядку, що є нормативною підставою позовних вимог, вбачається, що строк укладання договору обмежений прийняттям об'єкта будівництва до експлуатації.

Оскільки Запорізька міська рада тільки 30 липня 2015 року направила відповідачу письмову вимогу про сплату суми збитків № 819/15 від 22 липня 2015р., тобто вже після прийняття об'єкту до експлуатації, зазначене суперечить вимогам Закону та унеможливлює укладення Договору на пайову участь в обов'язковому порядку відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Згідно з Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 31 грудня 2013 року за № ЗП15, яка була досліджена під час судового розгляду, реконструкція нежитлового приміщення № 2 з подальшим обєднанням з нежитловим приміщенням № 1 існуючого кафе в єдиний комплекс за адресою: 69037, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 37, була здійснена без зміни його зовнішніх геометричних розмірів фундаменту, відомостей щодо забудови відповідачем земельної ділянки не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Проекти будівництва І-ІІІ категорії складності, до яких відноситься й реконструкція відповідачем вищезазначеного приміщення, яка віднесена до ІІ категорії складності, відповідно до п. 3 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не підлягають обов'язковій експертизі, а також до них не надаються містобудівні умови та обмеження, відповідно до п. 25 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового-комунального господарства від 7 липня 2011 року № 109.

Будь-які докази, які б спростовували вказані обставини, позивач суду не надав.

Отже, враховуючи те, що роботи із забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) відповідачем не проводилися, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що замовник будівництва ОСОБА_3, не є суб'єктом містобудування в розумінні вищевказаного закону, на якого покладені обов'язки укласти договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Також суд обґрунтовано вважав недоведеним той факт, що саме у зв'язку із неукладенням відповідачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, територіальна громада м. Запоріжжя не отримала упущену вигоду в розмірі 45 010 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки або базуються на викладі фабули справи, або є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, або зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Всі докази та обставини, на які посилається Запорізька міська рада в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: