Номер провадження: 22-ц/785/6905/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання батька,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 1-2), який уточнив в ході розгляду справи (а. с. 58-59) та просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що відповідачка приходиться йому дочкою, він на даний час потребує матеріальної допомоги, яку відповідачка має можливість надавати у вказаному розмірі, однак ухиляється від надання допомоги на утримання батька, тому він просив позовні вимоги задовольнити.

Як зазначено в рішенні суду, в судовому засіданні позивач та його представники ОСОБА_6 і адвокат ОСОБА_3 підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідачка та її представник адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали та просили відмовити у позові повністю, посилаючись на норми ст. ст. 141, 157, 155, 180, 204 СК України, що позивач дійсно є її біологічним батьком, однак відповідачка з одного року й до досягнення повноліття перебувала і навчалась у школах-інтернатах без батьківської опіки та утримання. Також відповідачка зазначила, що батько зявився після переселення із зони АТО та на його прохання (з погрозами про можливе стягнення аліментів) вона допомогла тимчасово зареєструвати його для можливості отримання грошових виплат, він надав на її імя довіреність для отримання пенсії, яку вона дійсно отримувала та пересилала батькові, про що надала оригінали квитанцій.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання як батька у розмірі по 50 гривень щомісячно, починаючи з 18.03.2016 року по 18.03.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України. У частині стягнення аліментів допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4через свого представника подав апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2016 року, в якій просить скасувати рішення суду від 09.08.2016 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. щомісячно і довічно, посилаючись на те, що з висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки їх зроблено з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 213 ЦПК України, суд не обєктивно оцінив тяжкість обставин, в яких він опинився.

Відповідачкою рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали апеляційну скаргу. Відповідачка та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком відповідачки та людиною похилого віку, отримує пенсію за віком у розмірі 1 348 гривень, є інвалідом 2-ї групи, інших джерел доходів у позивача немає, на даний час він потребує додаткової матеріальної підтримки, оскільки є переселенцем з Донецької області (зони АТО) та тимчасово проживає в санаторії «Куяльник», І-й корпус, кімн. № 940 разом з представником у справі ОСОБА_6, що підтверджується наданою ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» довідкою від 16.05.2016 року, у відповідності до якої також зазначено, що позивач звільнений від сплати за комунальні послуги як інвалід 2-ї групи.

Відповідачка є дочкою позивача від першого шлюбу, після розірвання шлюбу з її матірю позивач одружився вдруге та має від другого шлюбу двох повнолітніх дітей сина і дочку, котрих виховував до їх повноліття, надавав допомогу в отриманні ними освіти, та які виїхали на постійне проживання до Ізраїлю.

Позивач участі у вихованні відповідачки дочки від першого шлюбу, не приймав та з нею не спілкувався понад 50 років, відповідачка з однорічного віку і до досягнення повноліття перебувала у дитячих спеціалізованих закладах, школах-інтернатах, її мати вела аморальний спосіб життя, захворіла на туберкульоз, тому піклуванням відповідачки в дитинстві займались вихователі без участі жодного з батьків, що позивачем не заперечувалось у судовому засіданні та згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, такі обставини доказуванню не підлягають. Крім того, вони підтверджуються наданими відповідачкою довідками про її перебування у школах-інтернатах (а. с. 37-40).

Посилання позивача на ту обставину, що після розірвання шлюбу з матірю відповідачки, остання заперечувала проти його спілкування з дитиною, тому він обмежився перерахуванням аліментів колишній дружині, суд першої інстанції вважав є неспроможними, оскільки виконання своїх батьківських обовязків полягає не лише в сплаті аліментів, батько після розірвання шлюбу не звільняється від обовязків щодо дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, яким він жодного разу не скористався, до суду з приводу надання можливості у спілкуванні з дочкою не звертався. Крім того, мати дитини (колишня дружина) жодним чином не могла перешкодити позивачеві у спілкуванні з дочкою, оскільки дитина перебувала у різні часи в різних школах-інтернатах, тому у нього була не лише можливість спілкуватися та виховувати дитину, а й визначити місце її проживання з собою, відібрати і виховувати самостійно.

На даний час відповідачка, маючи фінансову можливість, що нею не заперечувалось, ухиляється від надання батькові матеріальної допомоги з тих підстав, що у свій час він не приймав участі у її вихованні та утриманні, що, на думку суду, заслуговує на увагу.

До обізнаності позивача щодо анкетних даних своєї дочки відповідачки у справі, її дочки ОСОБА_8 (онуки позивача), місцезнаходження їх майна, тощо, з якими до переселення із зони АТО ніколи не спілкувався і не відвідував, суд першої інстанції поставився критично, оскільки стосовно анкетних даних сина і дочки від другого шлюбу, з котрими позивач як батько постійно проживав і виховував до їх повноліття, надавав допомогу в отриманні освіти, та які виїхали на постійне проживання до Ізраїлю, у нього виявилась повна втрата памяті.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин ухилення батька від участі у вихованні дочки до досягнення нею повноліття, та ту обставину, що позивача не було позбавлено батьківських прав відносно його дочки (ні матір, ні спеціалізовані заклади, де перебувала дитина, з такими вимогами до суду не звертались), зважаючи на переселення позивача із зони АТО, суд першої інстанції вважав, що застосуванню підлягає ч. 2 ст. 204 СК України, згідно якої у виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Враховуючи наявність у позивача пенсії, звільнення його від сплати за комунальні послуги як інваліда 2-ї групи, наявність двох повнолітніх дітей від другого шлюбу, котрих він виховував до досягнення ними повноліття, суд вважав за можливе вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідачки аліменти на утримання батька у розмірі по 50 гривень щомісячно на протязі трьох років.

За таких обставин, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 202, ст. ст. 204, 205 СК України та, керуючись ст. ст. 10, 11, 61, 64, 79, 88, 209, 212 - 215, 218, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, частково задовольнив позов ОСОБА_4 та стягнув з відповідачки судовий збір.

Судова колегія, враховуючи, що відповідачкою рішення суду не оскаржується, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, частково задовольнивши позов ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Батьки зобовязані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Проте, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків відносно відповідачки, з чим погоджується і судова колегія.

Відповідно до ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків.

У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Як розяснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У звязку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких предявлено позов про стягнення аліментів, зобовязаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо них (ст. 204 СК).

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК, при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

За таких обставин, враховуючи, що в ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено винятковий випадок, за якого можливо присудити з відповідачки на користь позивача, який ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків, аліменти на його утримання, та враховуючи, що відповідачкою рішення суду не оскаржується, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Також судова колегія погоджується з розміром стягнутих судом першої інстанції з відповідачки на користь позивача аліментів, враховуючи встановлені по справі обставини, наявність у позивача пенсії, двох повнолітніх дітей від другого шлюбу, які проживають в Ізраїлі та, яких позивач виховував до досягнення ними повноліття і підтримує з ними відносини, а також як пояснив позивач в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, вони йому надають матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не обєктивно оцінив тяжкість обставин, в яких опинився ОСОБА_4, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, судова колегія вважає, правомірно виходив з встановлених обставин у справі, щодо ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обовязків відносно відповідачки, та враховуючи тяжкість обставин, в яких опинився ОСОБА_4, як винятковий випадок, за якого можливо присудити з відповідачки на користь позивача, який ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків, аліменти на його утримання, стягнув з відповідачки на користь позивача аліменти на його утримання, визначивши розмір стягнутих аліментів, враховуючи наявність у позивача пенсії, звільнення його, як інваліда 2-ї групи, від сплати комунальних послуг (проти чого не заперечував в апеляційній скарзі позивач), наявність можливості отримання позивачем матеріальної допомоги від інших повнолітніх дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_4 справно платив аліменти, батьківських прав позбавлений не був, тому вважає, що в нього є право на отримання аліментів від дочки.

Оскільки, ці доводи, враховуючи встановлені обставини у справі, не спростовують висновки суду першої інстанції.

Крім того, судом встановлено, що відповідачка з однорічного віку і до досягнення повноліття перебувала у дитячих спеціалізованих закладах, школах-інтернатах та перебувала на державному забезпеченні, проти чого ОСОБА_4 не заперечував в судовому засіданні. Також судова колегія звертає увагу на те, що виконання батьківських обовязків не обмежується лише сплатою аліментів, враховуючи положення вище вказаних норм закону.

Таким чином, приймаючи до уваги вище зазначене, встановлені обставини по справі, надані докази, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 необхідно відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2016 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_9

ОСОБА_2