Справа № 127/1892/15-ц Провадження № 22-ц/772/22/2016Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 47Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Рибчинського В.П., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

представника заявника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Михайловської І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, ТОВ "ЗЕТ ГРУП", ОСОБА_6 про скасування рішення Вінницької міської ради, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 звернулася з позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ТОВ "ЗЕТ ГРУП", ОСОБА_6 про скасування рішення Вінницької міської ради.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 20.09.2014 року їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 та сарай «Ж».

ОСОБА_2 є власником квартири № 1 у даному будинку. Позивач вважає, що придбавши квартиру № 2, до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений даний будинок та земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування даного будинку.

Разом з тим, рішенням Вінницької міської ради № 2608 від 27.11.2009 року земельну ділянку площею 254 кв.м. по АДРЕСА_1 безоплатно передано ОСОБА_3

Дане рішення позивач вважає незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, зареєстрованій за землекористувачами вказаного будинку на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.02.1956 року № 4/194. Площа земельної ділянки, зареєстрованої за землекористувачами будинку, складає 817 кв.м. Реєстрація земельної ділянки за ними проводилась на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької обласної ради від 18.07.1952 року № 1383 «Про наслідки перевірки виконання виконкому місцевих рад депутатів трудящих робіт по обміру земель, проведених в містах та робітничих селищах міського типу області» та рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.12.1952 року №42/1487 «Про впорядкування обміру та обліку, а також використання міських земель та про реєстрацію документів на право користування земельними ділянками».

Дані рішення приймались на підставі постанови ради міністрів УССР від 28.06.1952 року та рішення виконкому обласної ради депутатів трудящих від 18.07.1952 року №1383. Згідно зазначених рішень повноваження щодо проведення реєстрації документів на право користування земельними ділянками були надані бюро технічної інвентаризації. Відведення відповідних земельних ділянок в натурі та закріплення відповідних земельних ділянок межовими знаками зазначеними рішеннями не вимагалось.

Вважаючи, що рішення Вінницької міської ради від 27.11.2009 року № 2608 в частині безоплатної передачі ОСОБА_3 земельної ділянки суперечить вимогам ст.ст. 116 ч. 6, 124 Земельного кодексу України, ст. 59 ч. 10 «Закону України «Про місцеве самоврядування», просила його скасувати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, ТОВ "ЗЕТ ГРУП", ОСОБА_6 про скасування рішення Вінницької міської ради відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору міни від 20.09.2014 року позивач ОСОБА_5 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12). Власником квартири № 1 даного будинку, який є багатоквартирним, є ОСОБА_2

Рішенням Вінницької міської ради № 2608 від 27.11.2009 року ОСОБА_3 безоплатно передано земельну ділянку площею 254 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В рішенні зазначено, що дана територія знаходиться в охоронній зоні пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, будь-які будівельні роботи повинні бути погоджені з органами охорони культурної спадщини, за рахунок земель територіальної громади міста, за умови компенсації втрат територіальній громаді міста вартості ліквідації окремо розташованої будівлі на АДРЕСА_1 затвердженої виконкомом міської ради від 11.06.2009 року № 1328, шляхом укладання інвестиційної угоди з перерахуванням коштів до бюджету міста.

Крім того, п. 6.1 рішення зобов`язано створити проїзд загального користування до земельної ділянки, площею 87 кв.м., за умови врахування законних інтересів інших власників або користувачів будинковолодіння АДРЕСА_1, утримувати в належному стані місця громадського використання за рахунок власних коштів без права забудови та огородження, проведення додаткового озеленення.

17.05.2011 року ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

ТОВ «ЗЕТ ГРУП» придбало у ОСОБА_3 вказану земельну ділянку, а 17.09.2013 року земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. 47-48).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з обставин, які встановлені у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2014 року, ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 18.11.2014 року при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «ЗЕТ ГРУП» про скасування рішення та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року, а також того, що оскаржуване рішення Вінницької міської ради жодним чином не порушує права позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення міського суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.11.2014 року при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «ЗЕТ ГРУП» про скасування рішення, а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року, вже встановлено, що землекористування ділянкою, площею 817 кв.м., яка була закріплена за домоволодінням АДРЕСА_2 відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 21.02.1956 року № 4/194 було тимчасовим і припинилось внаслідок закінчення строку на який її було надано згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 36 ЗК УРСР (в ред. 1970 року), при цьому підстав для її вилучення (викупу) в порядку ст. 149-151 ЗК України не було, а відповідно до рішення Вінницької міської ради від 04.04.2008 року № 1845 цей будинок увійшов до переліку об'єктів комунальної власності, ці обставини додатковому встановленню та доказуванню не підлягають.

Обставини встановлені у вищевказаному рішенні відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення.

Разом з тим, статтею 377 ЦК України, на які послався суд в підтвердження своїх висновків, передбачено перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу в установленому законом порядку права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній.

Із матеріалів справи слідує, що право власності на квартиру АДРЕСА_1, до складу якої також увійшов сарай «Ж» у позивача виникло на підставі договору міни 20.09.2014 року, після того, як ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку за цією ж адресою.

ОСОБА_5 не надавалась спірна земельна ділянка та на неї не виникло у позивача право власності в порядку, передбаченому ст.ст.116, 125, 126 ЗК України.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання ОСОБА_3 земельної ділянки у власність, що мало місце до придбання позивачем квартири АДРЕСА_1 будинку, а також видача відповідного державного акту на землю задовго до такого придбання, що ніким не оспорювалося, апріорі не могли порушити прав, які у ОСОБА_5 на відповідний час не виникли. Вимога особи про захист права, якого в неї не існувало, безпідставна внаслідок відсутності об'єкта цивільно-правового захисту.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки у позивача не виникло жодних прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в м. Вінниці і рішенням Вінницької міської ради № 2608 від 27.11.2009 року про передачу у власність ОСОБА_3 ділянки площею 254 кв.м. по АДРЕСА_1 в м. Вінниці її права не порушені.

Оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, зводяться до іншої оцінки встановлених судом правовідносин, а оскаржуване рішення суду від 07 жовтня 2015 року постановлено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, то передбачених ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України підстав для його скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: О.Ю. Береговий