У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Сумської міської ради, треті особи: ОСОБА_8, Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просили визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Посилались на те, що відповідачі понад шість місяців без поважних причин не проживають у спірній квартирі, не несуть витрати по утриманню жилого приміщення, не сплачують комунальні послуги, тому на підставі ст. 71 ЖК Української РСР (далі - ЖК УРСР) є такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 як основний квартиронаймач та члени її сім'ї: чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_8, дочка ОСОБА_6 та внук ОСОБА_7 Вказана картира не приватизована.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачі посилались на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з грудня 2012 року не проживають у спірній квартирі, не несуть будь-яких витрат по утриманню вказаного житла, тому згідно зі ст. 71 ЖК УРСР є такими, що втратили право на користування спірним жилим приміщенням.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України виходив із того, що позивачі у суді не довели обставин, на які посилались на обґрунтування своїх вимог, зокрема відсутності відповідачів у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин.

Докази надані позивачами на підтвердження своїх вимог, зокрема довідка виконавчого комітету Битицької сільської ради Сумського району від 16 квітня 2015 року № 153, згідно з якої відповідачі фактично проживають АДРЕСА_2 у будинку, який належить на праві власності чоловіку ОСОБА_6 - ОСОБА_9; довідка про відвідування ОСОБА_7 дошкільного закладу у с. Пушкарівка Сумського району та показання свідків в силу вимог ст. 60 ЦПК України не є належними та достатніми доказами на підтвердження відсутності відповідачів у спірній квартирі з грудня 2012 року без поважних причин.

Вказані документи підтверджують лише факт проживання відповідачів за іншою адресою, проте у них не вказано, з якого саме часу відповідачі проживають за іншою адресою.

Крім того позивачами не спростовано факт відсутності відповідачів у спірній квартирі у зв'язку із конфліктними відносинами з батьками та періодичні відвідування відповідачів останніх у спірній квартирі.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із відсутності об'єктивних та переконливих доказів на підтвердження непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців та того, щотимчасова відсутність відповідачів у спірній квартирі зумовлена рядом об'єктивних та суб'єктивних причин, зокрема неприязними стосунками між сторонами у справі.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваженнями суду касаційної інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

Т.П. Дербенцева

О. В. Попович