Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Єдиний унікальний номер №440/1572/15-ц

Провадження №2/440/159/2016

01 березня 2016 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Журибіда Б. М.,

при секретарі Гута О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буськубез фіксування судового засідання технічними засобами справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися з означеним позовом до суду, мотивуючи тим що відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивача ОСОБА_1, прописаний у належному позивачам на праві приватної власності по 1/2 частці житловому будинку по вул. Шевченка № 216 в с. Яблунівка Буського району Львівської області. Просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, оскільки такий фактично прописаний у даному будинку, однак з травня 2011 року не проживає, добровільно знятися з реєстрації не хоче.

Позивачі в судове засідання не зявилися, подали письмові заяви з проханням справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обємі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча судом належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутності, клопотань, заперечень, не подав.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивачі, в поданій заяві, не заперечують проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві власності по 1/2 частці житловий будинок № 216 по вул. Шевченка в с. Яблунівка Буського району Львівської області, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 43802340 від 14.09.2015 року та № 43804294 від 14.09.2015 року, виданими Реєстраційною службою Буського районного управління юстиції Львівської області. (а.с. 3-6)

На підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 26.05.2011 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, розірвано (а.с. 7)

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням(ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідально до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач формально прописаний в належному позивачам будинку, однак з 2011 року за місцем реєстрації не проживає, жодних витрат по утриманню будинку не несе, особистих речей в будинку немає.

Останнє також ствердив свідок ОСОБА_4.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Положення наведених правових норм вказують про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом, у разі не проживання понад установлений строк без поважних причин.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі як співвласники, несуть витрати по утриманню будинку, сплачують комунальні платежі, відповідачу жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивачами, ні іншими членами сімї, не чинилось.

Згідно акту обстеження житлового будинку позивачів від 30.10.2015 року вбачається, що відповідач в спірному будинку зареєстрований, однак фактично за місцем реєстрації не проживає. (а.с. 17)

Судом не встановлено поважність відсутності відповідача за вказаною адресою. Показам позивачів суд надає віри та кладе в основу рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 209, 212, 214-215, 224-227 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в с. Яблунівка по вул. Шевченка № 216, Буського району Львівської області.

Зобовязати Буський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області зняти з реєстрації ОСОБА_3, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення може бути переглянуте Буським районним судом за письмовою заявою відповідача, яка подається у Буський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

На заочне рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення, через Буський районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Б. М. Журибіда