Справа № 510/1506/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2016 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Долинське» с. Долинське Ренійського району Одеської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача - СВК «Долинське» позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу в попередньому судовому засіданні без його участі.

Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія акту прийому-передачі від 30.12.2013 р.; копія накладної; копія свідоцтва про право власності на майновий пай; копія виписки з протоколу № 1 загальних зборів пайщиків свк «Долинське»; копія технічного паспорту на будівлю по АДРЕСА_1

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеними вимогами до відповідача в особі СВК «Долинське» зазначивши, що 30.12.2013 р. за актом прийому-передання позивач в рахунок свого майнового паю отримав від відповідача будівлю (ларьок) АДРЕСА_1 Після укладання угоди між сторонами, у вигляді акту прийому-передання, предметом якої була будівля (ларьок) АДРЕСА_1 від 30.12.2013 р., яка фактично знаходилася на балансі відповідача у вигляді майна основних засобів відповідача, позивач почав користуватися та володіти зазначеним майном. З 2013 р. позивач повністю утримає вказану будівлю, сплачує комунальні платежі, проводив поточний та капітальні ремонти. Таким чином, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, відповідач фактично передав у власність позивачеві нерухоме майно, а позивач прийняв його в рахунок майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Долинське», на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_1 від 29.07.2002 р. Фактично, позивач вступив в управління та володіння вищевказаним нерухомим майном. Також, сторони домовилися посвідчити укладений договір в нотаріальному порядку. Так, через деякий позивач звернувся до відповідача для того, щоб посвідчити укладену угоду про передання позивачу у власність в рахунок майнового паю будівлі (ларьок) АДРЕСА_1 у нотаріальному порядку, проте відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору. Крім того позивачу стало відомо, що відповідач в особі СВК «Долинське» на момент договору, не був власником вказаного нерухомого майна, оскільки на момент вчинення правочину були відсутні правовстановлюючи документи на нерухоме майно.

На момент вчинення правочину між сторонами, вказана нерухомість у вигляді будівлі (ларьок) АДРЕСА_1, знаходилась на балансі відповідача, що підтверджується актом прийому-передання основних засобів від 30.12.2013 р., на підставі рішення загальних зборів пайщиків СВК «Долинське с. Долинське Ренійського району від 30.01.2004 р., згідно якого створена комісія вирішила передати позивачеві будівлю ларьок АДРЕСА_1. Таким чином, відповідач на момент укладання договору у вигляді акту прийому-передання основних засобів, відчужив майно позивачу, на яке він не мав право.

Враховуючи вищенаведене, позивач, вимушений був звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі - позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину у вигляді акту прийому-передання основних засобів, а саме будівлі (ларьок) АДРЕСА_1, він не знав і не міг знати про те, що відповідач, на балансі якого знаходилась вказана будівля, не мав права на її відчуження, оскільки на момент укладання між сторонами договору були відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, судом встановлено, що 30.12.2013 р. за актом прийому-передання позивач в рахунок свого майнового паю отримав від відповідача будівлю (ларьок) АДРЕСА_1. Після укладання угоди між сторонами, у вигляді акту прийому-передання, предметом якої була будівля (ларьок) АДРЕСА_1 від 30.12.2013 р., власником якої був відповідач в особі СВК «Долинське», позивач почав користуватися та володіти зазначеним майном. З 2013 р. позивач повністю утримає вказану будівлю, сплачує комунальні платежі, проводив поточний та капітальні ремонти. Таким чином, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, відповідач фактично передав у власність позивачеві нерухоме майно, а позивач прийняв його в рахунок майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Долинське», на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_1 від 29.07.2002 р. Фактично, позивач вступив в управління та володіння вищевказаним нерухомим майном. Також, сторони домовилися посвідчити укладений договір в нотаріальному порядку. Так, пізніше позивач звернувся до відповідача для того, щоб посвідчити укладену угоду про передання позивачу у власність в рахунок майнового паю будівлі (ларьок) АДРЕСА_1 у нотаріальному порядку, проте відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору. Крім того позивачу стало відомо, що відповідач в особі СВК «Долинське» на момент укладання договору, не був власником вказаного нерухомого майна, оскільки на момент вчинення правочину були відсутні правовстановлюючи документи на нерухоме майно.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, та відбулося повне його виконання. Так, відповідач фактично передав у власність позивачеві нерухоме майно, у вигляді будівлі по АДРЕСА_1 а позивач прийняв його в рахунок належного позивачеві на праві власності майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Долинське», на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_1 від 29.07.2002 р. Позивач фактично вступив у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладання угоди організував догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся, однак з незалежних від позивача обставин, нотаріального посвідчення угоди про передання нерухомості не відбулося. Враховуючи вищенаведене, позивач, задля захисту своїх прав, вимушений був звернутися із позовом до суду.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки відповідача, на балансі якого на момент складення акту прийому-передання будівлі (ларьок) по АДРЕСА_1 від 30.12.2013 р., щодо зазначеного майна (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на будівлю (ларьок) АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник