Справа № 318/3014/15-ц
Номер провадження №2/318/45/2016
"11" лютого 2016 р. Кам'янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Петров В.В.
при секретарі Александрові М.І
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Кам'янсько-Дніпровський РС УДМС України, ОСОБА_3, про припинення права власності на ? частину житлового будинку, виплату вартості ? частини житлового будинку, усунення перешкод у реалізації прав власника шляхом зняття з реєстрації,
Позивач проживала разом із ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з грудня 1978 року. За час спільного проживання, а саме 17.06.1997 року, ОСОБА_4 придбав у власність житловий будинок АДРЕСА_1. Даний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, подружжю належить по 1/2 ідеальній частині вищезазначеного житлового будинку. Під час спільного проживання у ОСОБА_1 і ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_3, 1978 р.н. Подружнє життя у позивача із ОСОБА_4 не склалося, тому 25.08.1999 року шлюб між ними було розірвано, після чого ОСОБА_4 почав проживати в спірному будинку з новою дружиною - відповідачем по справі. В кінці 2014 року ОСОБА_1 стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина, на яку на той час претендувала відповідач та донька від першого шлюбу ОСОБА_3 Так, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 ідеальної частини вищезазначеного житлового будинку, яка може бути оформлена його спадкоємцями першої черги за законом: ОСОБА_3 - дочкою від першого шлюбу та ОСОБА_2 - другою дружиною у нотаріальному порядку. Позивач фактично з ОСОБА_4 не проживала з 1990 року. Приблизно в 1999-2000 роках було розірвання шлюбу через суд. ОСОБА_4 відбував кримінальне покарання з 1990 року по 1995 рік на підставі вироку суду. В 1995 році звільнився в порядку умовно-дострокового звільнення.Таким чином, відповідач, хоча й формально перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, але спільне господарство вони не вели. В той час вже ОСОБА_2 з ним проживала, як дружина. ОСОБА_2 вважала, що спірний будинок фактично є їх спільною власністю з ОСОБА_4, придбаною за сумісні кошти, та що їй фактично належить 1/2 частка будинку, про визнання на яку свого права власності вона заявляла вимоги. В 2014 році ОСОБА_1 звернулася до Кам'янсько -Дніпровського районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, Кам'янсько - Дніпровська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права спільної сумісної власності на будинок. ОСОБА_2, в свою чергу, звернулася до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог Кам'янсько - Дніпровська державна нотаріальна контора Запорізької області з зустрічними вимогами про визнання права спільної часткової власності на будинок, про встановлення юридичного факту. Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3, Кам'янсько-Дніпровська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права спільної сумісної власності на будинок задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності подружжя на будинок, придбаний 17.06.1997 року за 6 872 грн., АДРЕСА_1, який складався із глинобитного будинку (літера А) та огорожі (М1-2) і сараю (літера Б). Визнано за ОСОБА_1 право власності на 8/100 часток спірного будинку. В решті позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Кам'янсько-Дніпровська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права спільної часткової власності на будинок, про встановлення юридичного факту задоволено частково. Визнано, що спірний будинок є спільною частковою власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4, однією сім'єю як подружжя з 10 березня 2000 року по 03 жовтня 2008 року. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 42/100 частки спірного будинку. В решті позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3, Кам'янсько - Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права спільної сумісної власності на будинок задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Кам'янсько-Дніпровська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права спільної часткової власності на будинок, про встановлення юридичного факту відмовлено. Тобто, позивач являється власником ? спірного житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 600,00 кв.м. на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38048139 від 26.05.2015 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються власниками спірного житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 600,00 кв.м. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області Чайка Т.П. 02 червня 2015 року, спадкова справа № 80/2013, зареєстровано в реєстрі за № 175, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38385212 від 02.06.2015 року у розмірі ? частки кожна. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року встановлено, що на теперішній час домоволодіння коштує 45 600 грн. та складається із житлового будинку (літера А) з саману, обкладеного цеглою в 1/2, нежитлової прибудови (літера а) з цегли, сараю в стадії руйнування (літера Б), сараю (літера В), сараю (літера Г), сараю (літера Д), душу (літера Е), вбиральні (літера Ж), навісу (літера З), теплиці (літера К), паркану (літера № 3), воріт з хвірткою (літера № 4).Визнати порядок користування житловим будинком в добровільному порядку з відповідачем не має можливості. Позивач пропонувала відповідачу виплатити їй вартість її частини, однак вона відмовляється в добровільному порядку вирішити це питання, що сприяє моєму зверненню до суду з відповідним позовом. Просить припинити право власності відповідача на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з виплатою на її користь грошової компенсації вартості 1/4 частини житлового будинку в розмірі 11 400 грн. шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, визнати за позивачем право приватної власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, усунути перешкоди в реалізації прав власника належної позивачеві на праві приватної власності нерухомим майном - ? частини житлового будинку АДРЕСА_1, визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1, зняти з реєстраційного обліку місця проживання відповідача за адресою: будинку АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з'явилися, надіслали до суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутність та задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання повторно не з'явилась, хоча була завчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, доказів, що підтверджують поважність причин неявки до суду не надала.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечує проти задоволення позову.
Представник третьої особи Кам'янсько-Дніпровського РС УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у ній даних у відповідності зі ст. 169 ЦПК України .
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30.04.2015 р апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена. Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 лютого 2015 року скасоване. Ухвалене нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3, Кам'янсько - Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права спільної сумісної власності на будинок задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог: Кам'янсько-Дніпровська державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права спільної часткової власності на будинок, про встановлення юридичного факту відмовлено (а.с.12-17).

Позивач ОСОБА_1 є власником ? спірного житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 600,00 кв.м., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38048139 від 26.05.2015 року (а.с.20).

Третя особа ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є власниками спірного житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори Запорізької області Чайка Т.П. 02 червня 2015 року, спадкова справа № 80/2013, зареєстровано в реєстрі за № 175 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38385212 від 02.06.2015 року у розмірі ? частки кожна (а.с.18-19).

Вартість спірного домоволодіння в сумі 45 600 грн., яке складається із житлового будинку (літера А) з саману, обкладеного цеглою в 1/2, нежитлової прибудови (літера а) з цегли, сараю в стадії руйнування (літера Б), сараю (літера В), сараю (літера Г), сараю (літера Д), душу (літера Е), вбиральні (літера Ж), навісу (літера З), теплиці (літера К), паркану (літера № 3), воріт з хвірткою (літера № 4) встановлена рішенням апеляційного суду Запорізької області від 30.04.2015 р.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст..41 Конституції України та ст..321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст..358 ЦК України)

Стаття 360 ЦК України вказує, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Так, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за умови попереднього внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду, в разі, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї ( ст. 365 ЦК України). Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини 1 статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для вирішення питання про припинення права особи на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників наявність всіх чотирьох умов, зазначених в ч.1 ст.365 ЦК України, в їх сукупності не є необхідністю, оскільки ці умови є вичерпним переліком підстав, за наявність будь-якого з них можливо вирішення судом питання про припинення права на частку в загальному майні, і кожен з чотирьох випадків, може бути самостійною підставою для звернення до суду.

За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Вказана норма ЦК України передбачає можливість за позовом співвласника припинити право власності особи на частку у спільному майні.

Аналогічне розуміння застосування матеріального закону міститься в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р., згідно якої при застосуванні ч. 1 ст. 365 ЦК України для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. №20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Стаття 150 ЖК України зазначає, що громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Стаття 383 ЦК України регламентує, власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частина 2 ст. 405 ЦК України вказує, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цього житла у випадку відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним і власником житла чи законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. реєстрація - це внесення відомостей до паспортного столу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

1.позбавлення права власності на житлове приміщення

2.позбавлення права користування житловим приміщенням

3.визнання особи безвісно відсутньою

4.оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з ти одну із таких вимог:

1.про позбавлення права власності на житлове приміщення

2.про позбавлення права користування житловим приміщенням

3.про визнання особи безвісно відсутньою

4.про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України за відсутнім наймачем або членами його сім'ї жиле приміщення зберігається протягом шести місяців.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволено в повному обсязі, оскільки позивач є власником ? частини спірного будинку, що підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 внесла на користь ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду грошову компенсацію вартості ? частини будинку, що належить відповідачу, що також підтверджується квитанцією № П443/3904715/1 від 01.02.2016 р (а.с.54), тому позовні вимоги необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст..ст.319,321,358,360,365,379,382-383,391,405 ЦК України, ст.ст. 64,71,150,156 ЖК України, Законом України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"та ст.ст.10, 11, 31, 61,169, 209, 212, 214-215,224 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з виплатою на її користь грошової компенсації вартості 1/4 частини житлового будинку в розмірі 11 400 (одинадцять тисяч чотириста) грн. шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право приватної власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди в реалізації прав власника належної ОСОБА_1 на праві приватної власності нерухомим майном - ? частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Зняти з реєстраційного обліку місця проживання ОСОБА_2 за адресою: будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяті днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Петров В.В