Справа № 382/892/15-ц Головуючий у І інстанції Бурзель Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/1974/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 26 24.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Поліщука М.А.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 29 лютого 2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір "Автопакет" № 106/П/2008-840, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США для придбання автотранспортного засобу на загальну суму 14475,25 доларів США із розрахунку 14,7 % на рік строком з 29 лютого 2008 року по 27 лютого 2015 року. В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати перед банком як солідарний боржник. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 лютого 2008 року між ПАТ "КБ "Надра" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 106/П/2008-840 від 29 лютого 2008 року. У зв'язку з тим, що взятих на себе зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 поручились за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, просив стягнути зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь банку 3250,39 доларів США та 45043,19 грн. заборгованості за кредитним договором, зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь банку 3250,39 доларів США та 45043,19 грн. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено, стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ "КБ "Надра" 3250,39 доларів США, з яких 2852,81 долари США непогашеного кредиту та 397,58 доларів США несплачених процентів, та 45043,19 грн., з яких 11096,73 грн. пені та 33946,46 грн. штрафу, в рахунок боргу за кредитним договором, стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ "КБ "Надра" 3250,39 доларів США, з яких 2852,81 долари США непогашеного кредиту та 397,58 доларів США несплачених процентів, та 45043,19 грн., з яких 11096,73 грн. пені та 33946,46 грн. штрафу, в рахунок боргу за кредитним договором, стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави 404,23 грн. судового збору, стягнуто зі ОСОБА_3 в дохід держави 404,23 грн. судового збору та стягнуто зі ОСОБА_4 в дохід держави 404,23 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України. Вважає, що суд помилково взяв до уваги розрахунок банку, відповідно до якого пеня банком нараховувалася щомісячно в доларовому еквіваленті та не переводилася в національну валюті за кожен місяць прострочення. Крім того зазначив, що даний розрахунок виконаний невідомою особою, яка взагалі не мала на це відповідних повноважень. Вважає, що в порушення вимог ч.4 ст. 559 ЦК України позивачем не надано суду доказів пред'явлення до нього та поручителів протягом визначеного строку, вимоги про виконання основного зобов'язання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України. Вважає, що суд помилково взяв до уваги розрахунок банку, відповідно до якого пеня банком нараховувалася щомісячно в доларовому еквіваленті та не переводилася в національну валюті за кожен місяць прострочення. Крім того зазначив, що даний розрахунок виконаний невідомою особою, яка взагалі не мала на це відповідних повноважень. Вважає, що в порушення вимог ч.4 ст. 559 ЦК України позивачем не надано суду доказів пред'явлення до нього та поручителів протягом визначеного строку, вимоги про виконання основного зобов'язання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не звернув увагу на те, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України. Вважає, що суд помилково взяв до уваги розрахунок банку, відповідно до якого пеня банком нараховувалася щомісячно в доларовому еквіваленті та не переводилася в національну валюті за кожен місяць прострочення. Крім того зазначив, що даний розрахунок виконаний невідомою особою, яка взагалі не мала на це відповідних повноважень. Вважає, що в порушення вимог ч.4 ст. 559 ЦК України позивачем не надано суду доказів пред'явлення до нього та поручителів протягом визначеного строку, вимоги про виконання основного зобов'язання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов заявлений правомірно, оскільки всупереч умовам договору ОСОБА_2 не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обовязків, а поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поручились за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, за умовами договорів позичальник та відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а тому позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір "Автопакет" № 106/П/2008-840, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США для придбання автотранспортного засобу на загальну суму 14475,25 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом - 14,7 % на рік, комісії за розрахунки за договором -2 % (одноразово на дату видачі/перерахування кредитних коштів), строком з 29 лютого 2008 року по 27 лютого 2015 року, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути фактично одержану суму кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом, інші обов'язкові платежі, передбачені цим договором та штрафні санкції. Крім того, за умовами вказаного договору ОСОБА_3 поручилась за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за цим договором (а.с.11-16).

За змістом умов кредитного договору "Автопакет" № 106/П/2008-840 від 29 лютого 2008 року, викладених в п. 2.2.1, 2.2.2., 2.2.3 позичальник зобов'язався вносити чергові мінімальні платежі по кредиту/кредитній лінії, щомісячно, до 18 числа поточного місяця. Розмір мінімального платежу 277,57 доларів США.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно з п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог пп. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору, за кожен випадок. За змістом п. 1.1 вказаного договору - такою сумою є 14475,25 доларів США.

В апеляційній інстанції представник банку пояснив, що штраф нарахований за порушення п.4.3.2 кредитного договору( суворе дотримання положень договору), а саме боржник не повернув кошти в строк до 27.02.2015року.

Також для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором «Автопакет» від 29 лютого 2008 року, 29 лютого 2008року між ВАТ "КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 106/П/2008-840 від 29 лютого 2008 року (а.с. 17-18).

За змістом п.п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.4, 3.2.5, 3.2.8 договору «Автопакет» поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з вказаного договору, з позичальником як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із вказаного Договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Повідомлення, що направляється Банком Поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю.

Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.4, 2.1 договору поруки від 29 лютого 2008 року поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору№ 106/П/2008-840 від 29 лютого 2008 року, у повному обсязі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із вказаного Договору, при умові, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконанні, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Відповідно до копії заяви на видачу готівки №4 від 29.02.2008 року ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 14475,25 доларів США (а.с. 19).

У зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконав, утворилась заборгованість яка станом на 01.04.2015 року складає 5 171,10 доларів США, в тому числі: непогашений кредит - 2 852,1 доларів США; несплачені відсотки - 397,58 доларів США; несплачена пеня - 473,18 доларів США: несплачений штраф -1 447,53 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 01.04.2015 року 2 345,14грн. за 100 доларів США загальна заборгованість становить 121269,33грн. в тому числі: непогашений кредит - 66 902,34 гривень: несплачені відсотки - 9 323,80 гривень: несплачена пеня -11 096,73 гривень.: - несплачений штраф - 33 946.46 гривень. (а.с. 8-10). Останній платіж ОСОБА_2 за цим договором здійснив 09 жовтня 2014 року в сумі 53 долари США.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що позов заявлений правомірно, оскільки всупереч умовам договору ОСОБА_2 не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обовязків, а поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поручились за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, за умовами договорів позичальник та відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а тому позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору між сторонами передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків сплати мінімальних платежів по погашенню кредиту / кредитної лінії п.5.1.

У той самий час, згідно з пп. 5.2 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення в томі числі і п. п.4.3.2 кредитного договору( суворе дотримання положень договору), а саме боржником порушено положення договору щодо строку повернення коштів до 27.02.2015року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на те, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України не заслуговують на увагу оскільки, у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-116 цс 13 від 6 листопада 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково взяв до уваги розрахунок банку, відповідно до якого пеня банком нараховувалася щомісячно в доларовому еквіваленті та не переводилася в національну валюті за кожен місяць прострочення та, що даний розрахунок виконаний невідомою особою, яка взагалі не мала на це відповідних повноважень не заслуговують на увагу оскільки, відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не надав належних доказів того, що ним здійснювалися платежі по погашенню заборгованості і вони не були враховані позивачем. Крім того, суд першої інстанції дав оцінку доводам відповідача щодо невірного розрахунку заборгованості. Будь-які докази, які спростовують висновки суду в цій частині, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ч.4 ст. 559 ЦК України позивачем не надано суду доказів пред'явлення до нього та поручителів протягом визначеного строку, вимоги про виконання основного зобов'язання не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Тобто відсутність письмової вимоги до поручителя не є перешкодою для реалізації права банку звернутися за захистом своїх порушених прав до боржника та поручителя, як до солідарних боржників за кредитним зобов'язанням. При цьому поручитель не позбавлений можливості заперечувати проти позову тими підставами, якими він мав заперечити проти письмової вимоги.

Враховуючи те, що строк основного зобов'язання закінчується відповідно до договору 27.02.2015року, а позовна заява подана 07.05.2015року, позивач звернувся в шести місячний строк визначений законодавством з вимогою до поручителя.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 січня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: