АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/7886/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Лужецька О.Р.
справа №753/1415/16-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ткаченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання недійсними договорів, визнання незаконною та скасування державної реєстрації,-

УСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати недійсним Договір факторингу №2 від 13 лютого 2012 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в частині відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 жовтня 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3;

- визнати недійсним Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13 лютого 2012 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в частині відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 жовтня 2006 року та договору іпотеки №25697 від 27 жовтня 2006 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3;

- визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний №24010083 від 29 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Вимоги обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ) укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, виконання було забезпечено іпотекою згідно із Договором іпотеки №25697 від 27 жовтня 2006 року, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

13 лютого 2012 року між кредитором та ТОВ «Кей-Колект» були укладені оспорювані договори, відповідно до умов яких були відступлені права вимоги, які мав банк до позивача, новому кредиторові.

ОСОБА_3 також зазначає, що 14 листопада 2011 року Шевченківським районним судом м.Києва ухвалено рішення про стягнення з позичальника на користь банку суми 135648 доларів США заборгованості за кредитним договором. Зазначене рішення набрало законної сили 07 червня 2012 року.

Вважає, що зазначені вище договори є недійсними, оскільки між його сторонами фактично відбулась уступка права стягнення за рішенням суду, що можливо тільки з дотриманням процесуального порядку заміни сторони виконавчого провадження за ухвалою суду.

З посиланням на викладені обставини також зазначає про неправомірність реєстрації за новим кредитором права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині вимог визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса.

Не погодившись з ухваленим рішенням ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на порушення судом норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини. Просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 27 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ (ПАТ) «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, виконання було забезпечено іпотекою згідно із Договором іпотеки №25697 від 27 жовтня 2006 року.

13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №2 та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов яких ТОВ «Кей-Колект» набув право вимоги до ОСОБА_3 за зобов»язаннями, які виникли у нього перед ПАТ «УкрСиббанк».

14 листопада 2011 року Шевченківським районним судом м.Києва у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості ухвалено рішення, яким з позичальника на користь банку стягнуто 135648 доларів США заборгованості за кредитним договором. Зазначене рішення набрало законної сили 07 червня 2012 року, після його перегляду судом апеляційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання договорів недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем підстави позову не є такими, з якими закон пов»язує недійсність правочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону, ґрунтуються на зібраних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов»язання клієнта перед фактором. Зобов»Язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов»язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Факторингові правовідносини є різновидом відносин з цесії (відступлення права вимоги). Згідно із ст.ст. 512, 513, 514 ЦК України, із особливостями, що встановлені положеннями цього Кодексу, які регулюють факторингові відносини, фактор набуває права вимоги до боржника за зобов»язаннями, які боржник має перед первісним кредитором.

Відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні, що є доводами позовної заяви, повинен слугувати юридичний факт, яким відповідно до наведених вище правил ЦК України може бути заміна кредитора у зобов»язанні. В свою чергу заміна кредитора у зобов»язанні може відбуватися на підставі договору.

Відступлення права вимоги може відбуватися на будь-якій стадії правовідносин боржника та первісного кредитора, зокрема і у випадках існування невиконаного судового рішення про стягнення з боржника суми боргу.

Ураховуючи викладене, судом першої вірно установлено, що викладені позивачем обставини справи підстави позову не є такими, з якими закон пов»язує недійсність правочинів.

Відхиляючи вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, суд зазначив, що такі відповідно до підстав позову є похідними від інших вимог, а тому задоволенню також не підлягають.

Проте при вирішенні вимог в цій частині, судом першої інстанції не ураховано наступне.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004року №1952-ІУ) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

В даному випадку під діями слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб»єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (пункт 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 20 травня 2013 року №8).

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний номер 24010083 від 29 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 82,4 кв.м.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст.205 ЦПК України.

Відтак, рішення суду, оформлене додатковим рішенням від 05 липня 2016 року, в частині вирішення вимог про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний №24010083 від 29 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 - підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій частині на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не убачається.

Керуючись ст.ст. 205, 218, 303, 307, 308, 310, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., індексний №24010083 від 29 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 - скасувати, провадження в цій частині закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов