У х в а л а

іменем україни

3 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Господар Дарницького району м. Києва» про зобов'язання вчинити дії, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У серпні 2014 року він дізнався, що в указаній квартирі, крім нього, зареєстрований колишній власник квартири ОСОБА_2, якому з 1 січня 2006 року надавалась пільга відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». На вимогу Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації відповідачем було проведено перерахунок з дати нарахування пільги. Зазначає, що ОСОБА_2 разом із ним у квартирі ніколи не проживав, жодних комунальних послуг не отримував. Посилаючись на те, що із червня 2011 року по червень 2014 року позивачем було переплачено кошти, які нараховувались за надані ОСОБА_2 послуги, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9 листопада 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір міни, за яким відбувся обмін квартири на частину квартири, а саме: ОСОБА_3 обміняла належну їй однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на Ѕ частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 червня 2000 року.

Відповідно до довідки форми 3 ЖЕД-222 від 8 вересня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та колишній власник квартири ОСОБА_2

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено та визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Згідно позовної заяви, вимоги про стягнення коштів, сплачених за спожиті послуги, позивач обґрунтовував тим, що вони були нараховані в більшому розмірі ніж встановлено законодавством, при цьому відповідач безпідставно нараховував їх з урахуванням ОСОБА_2, який у квартирі не проживав, а був у ній лише зареєстрований.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Позивачем сплачувались послуги за утримання будинку і прибудинкової території, газо-, водо-, тепло- і електропостачання.

Розмір плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, теплопостачання не залежить від кількості зареєстрованих у квартирі осіб, а розраховується виходячи із площі квартири.

Оплата спожитої електроенергії здійснюється з урахуванням показників приладів обліку.

ОСОБА_1 не надано доказів про те, що ним сплачені кошти за спожиту електроенергію в розмірі, що перевищує показання приладу обліку.

У разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ, що визначено п. 11 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246.

Згідно п. 28 вказаних Правил споживач має право на проведення перерахунку за надані послуги з газопостачання за відсутності лічильника газу в разі тимчасової відсутності споживача або членів його сім'ї за основним місцем проживання за період не більш як шість місяців за умови подання в місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду газопостачальному підприємству письмової заяви з відповідними підтвердними документами.

Оплата споживачем послуги за холодне і гаряче водопостачання, водовідведення, якщо кількість їх споживання не обліковується, визначається за встановленими нормами споживання, виходячи з кількості проживаючих у квартирі осіб, або ж згідно п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно п/п 14 п. 32 вказаних Правил виконавець зобов'язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

У матеріалах справи відсутні відомості про подання позивачем виконавцям таких заяв.

Саме по собі нарахування споживачеві заборгованості не може свідчити про порушення його прав, оскільки таке нарахування не створює для нього обов'язків, по своїй суті воно є претензією, задовольняти чи ні яку вирішує він, тому право позивача такими діями відповідача не може вважатись порушеним і воно не підлягає захисту в обраний ним спосіб.

За таких обставин висновки судів про відмову в задоволенні позову відповідають нормам матеріального і процесуального права та ґрунтуються на поданих сторонами доказах і є правильними.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених у судових рішеннях висновків.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 липня 2015 року

та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова