НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/374/16
№ 2/183/927/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г.,

при секретареві Драній В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним, суд -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міскрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідач заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2010 року б/н у розмірі 16708,59 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 1378 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23 вересня 2010 року відповідач уклав з позивачем ВАТ КБ «ПриватБанк» Кредитний договір б/н, відповідно до якого, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних на суму залишку.

Банк взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 16708,59 грн. та складається з: 7993,3 заборгованості за кредитом, 6651,7 грн заборгованості за процентами; 791,75 заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксованої частини); 771,84 грн. штраф (процентна складова).

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір б/н від 23 вересня 2010 року укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором б/н від 23 вересня 2010 року, з яким він не погоджується через те, що станом на 23 вересня 2010 року він був неповнолітньою особою та не мав повної цивільної дієздатності, для того, щоб укладати кредитні договори. А тому відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України просив визнати цей договір недійсним.

В судове засідання сторони не зявилися.

Представником позивача за первісним позовом подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримує, просить їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити, посилаючись на те, що відповідач до 02 березня 2013 року користувався лише власними коштами, а банком було відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом. Після досягнення ОСОБА_1 повноліття 02 березня 2013 року банком було збільшено ліміт до 300 грн. З цих причин просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідачем за первісним позовом подано заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні первісного позову просить відмовити, а зустрічний задовольнити з підстав, зазначених в зустрічному позові.

Представником відповідача також подано заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити з підств, зазначених в зустрічній позовній заяві.

Третя особа ОСОБА_2 також просила суд розглядати справу за її відсутності, вважає первісний позов необґрунтованим, а зустрічний таким, що підлягає задоволенню.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а в задоволенні зустрічного позову також необхідно відмовити, за наступних підстав, а саме:

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, докази встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Позивачем за первісним позовом на підтвердження виникнення у ОСОБА_1І зобовязань перед банком надана копія заяви № 175189028 від 23 вересня 2009 року (а.с. 6), про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, за яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, була оформлена платіжна карта «Кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 300 грн.

Таким чином не можуть бути прийняті до уваги посилання представника позивача за первісним позовом на те, що на момент укладення кредитного договору неповнолітньому ОСОБА_1 був встановлений нульовий кредитний ліміт; а пояснення в запереченнях суперечать змісту позовної заяви, яка не була змінена або уточнена позивачем за первісним позовом. Розрахунок заборгованості (а.с.4-5), на який представник банку посилається, як на підставу встановленого ліміту не містить в собі відомостей щодо встановлення кредитного ліміту.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

В ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, зобов'язання ОСОБА_1 щодо повернення кредиту та сплаті відсотків виникає з кредитного договору, оформленого заявою від 23 вересня 2010 року.

ОСОБА_1, згідно свідоцтва про народження та паспорту народився 09 липня 1993 року, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 60-61), тобто на момент укладення кредитного договору б/н від 23 вересня 2010 року ОСОБА_1 виповнилося 17 років, був неповнолітньою особою.

Відповідно до вимог ст.ст. 31-34 ЦК України Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім'я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. За наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права. Суд скасовує своє рішення про обмеження або позбавлення цього права, якщо відпали обставини, які були підставою для його прийняття. Порядок обмеження цивільної дієздатності неповнолітньої особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). У разі реєстрації шлюбу фізичної особи, яка не досягла повноліття, вона набуває повної цивільної дієздатності з моменту реєстрації шлюбу. У разі припинення шлюбу до досягнення фізичною особою повноліття набута нею повна цивільна дієздатність зберігається. У разі визнання шлюбу недійсним з підстав, не пов'язаних з протиправною поведінкою неповнолітньої особи, набута нею повна цивільна дієздатність зберігається.

Згідно вимог ч. 2 ст. 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Так відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 на момент укладення спірного договору не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладання кредитного договору, навіть з кредитним лімітом в 300 грн. А тому, суд приходить до висновку про те, що кредитний договір б/н від 23 вересня 2010 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 має бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Аналіз вищезазначеного переконує суд в тому, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10-11, 57- 61, 88, 169, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсний кредитний договір б/н від 23 вересня 2010 року укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г.Дубовенко