РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/423/16-ц

пр. № 2/759/1870/16

24 травня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретарів судового засідання Борисенко А.М., Котляр Ю.М., представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до «Чорноострівське торгово-закупівельне виробниче підприємство» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника та середнього заробітку за весь час затримки,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до «Чорноострівське торгово-закупівельне виробниче підприємство» про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні працівника, стягнення середнього заробітку за весь час затримки та судові витрати, посилаючись на те, що з 01.08.1998 року по 17.10.2015 року працювала в «Чорноострівське торгово-закупівельне виробниче підприємство» на посаді завідуюча магазином, 17.10.2015 року була звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

При звільнені їй не було виплачено заробітну плату за період за жовтень 2015 року в сумі - 5517,60 грн., а також не було виплачені виплати у відповідності до ст.ст. 47,116 та 117 КЗпП України та станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості становить 12233,44 грн. (з них 5517,60 грн. мали були виплачені в день її звільнення, 6715,84 грн. становить середній заробіток за весь час затримки до дня подання позовної заяви,) а також просила стягнути - 1678,00 грн. судових витрат.

Посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в розмірі 6715,84 грн. згідно наданого до суду розрахунку.

15.03.2016 року у судовому засіданні, представниками позивача позовні вимоги збільшено, згідно яких позивачка просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за жовтень 2015 року в сумі 5517,60 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2015 року по 15.03.2016 року в сумі 11481,92 грн. та судові витрати в розмірі 1678,00 грн.

14.04.2016 року у судовому засіданні, представниками позивача позовні вимоги збільшено, згідно яких позивачка просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за жовтень 2015 року в сумі 5517,60 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2015 року по 14.04.2016 року в сумі 13864,96 грн. та судові витрати в розмірі 1678,00 грн.

У судовому засіданні 24.05.2016 року представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги з врахування заяви про їх збільшення, підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 24.05.2016 року не з'явився та направив до суду письмові заперечення разом із заявою, у якій просив розглянути справу без участі представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивач з 01.08.1998 року по 17.10.2015 року працювала в «Чорноострівське торгово-закупівельне виробниче підприємство» на посаді завідуюча магазином, 17.10.2015 року була звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 9).

Як вбачається з довідки про доходи № 77 від 07.12.2015 року ОСОБА_3 нараховано заробітну плату за період з травня 2015 року по жовтень 2015 разом в розмірі 12240,24 грн. (а.с.10). Дана довідка не містить відомостей, щодо виплат, які підлягають виплаті, ані відомосте про наявність заборгованості.

Як вбачається з даної довідки, заробітна плата, ОСОБА_3 за жовтень 2015 року, становить 5517,60 грн., яку позивач просить стягнути на її користь з відповідача. Щодо саме, такої суми заробітної плати, представник відповідача не заперечує у своїх письмових запереченнях, однак, зазначає, що ця сума, зазначена без вирахування ПДВ.

З позовної заяви вбачається та і не заперечується представником відповідача, що на день звільнення - 17.10.2015 року у в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, з позивачем не було проведено кінцевий розрахунок із заробітної платі. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2015 року по 14.04.2016 року в сумі 13864,96 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати розрахованого за спірний період, середньоденний заробіток, згідно проведеного позивачем розрахунку становить 108,32 грн.

Суд вважає, що вказана сума розрахована позивачем неправильно, оскільки суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (у справі №6-144ц13), не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Чинним законодавством не передбачено, що два розрахункові місяці мають бути повністю відпрацьовані.

Позивачу ОСОБА_3 яка звільнена з 17.10.2015 року, не було виплачено заробітної плати, в сумі 5517,60 грн., та як стверджує позивач на момент подачі до суду позову не було проведено оплати. Двома останніми календарними місяцями роботи є жовтень 2015 року, в якому було 12 робочих днів, та листопад 2015 року, в якому було 21 робочих день. З довідки № 77 від 07.12.2015 р. вбачається, що за жовтень 2015 року та листопад 2015 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 5517,60 грн. та 1420,24 грн. (а.с.10), а всього за два місяці, нараховано до виплати 6937,84 грн. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становила 210,24 грн. (6937,84 грн. : 33 днів).

Час затримки відповідно до матеріалів справи та в заявлених межах позивачем, становить з 18.10.2015 року (наступний після звільнення день) по 14.04.2016 року (заявлені межі), кількість робочих днів за визначений період часу складає 128 днів, а отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає сплаті позивачу становить 26910,72 грн. (210,24 грн. х 128 днів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку з відповідачем були порушені, а відтак, позов підлягає частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач не надав належних доказів, в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України проте, що частина коштів була перерахована відповідачу 22.02.2016 року шляхом переказу на пенсійну картку.

Окрім того, відповідач зазначає, що позивач зазначив розмір заробітної плати без вирахування ПДВ, та зазначив, що сума до оплати становить 4157,34 грн., надавши розрахунок, однак, суд до уваги не бере даний розрахунок, оскільки він належним чином не завірений (а.с. 29).

Окрім того, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відтак, у резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, необхідно вказати про виплату цієї суми з обов'язковим утриманням з неї податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством.

Розрахункова сума яка зроблена судом є більшою, ніж зробленим позивачем, однак, з врахування вимог ст. 11 ЦПК України, та розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача невиплачену заробітну плату за жовтень 2015 року в сумі 5517,60 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2015 року по 14.04.2016 року в сумі 13864,96 грн.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Таким чином встановлено, що позивача при подачі до суду позову, було звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 цього ж Закону, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень.

Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, поданий фізичною особою, ціна позову становить 19382,56 грн., позов задоволений в цій частині в повному обсязі в розмірі 19382,56 грн., тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 551,20 грн.

Таким чином, на користь держави з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 551,20 грн., оскільки позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору.

Як визначено у ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Позивач на підтвердження витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, надав договір про надання правової допомоги від 03.12.2015 року, якою визначено умови договору та акт здачі-прийому виконаних робіт від 11.01.2015 року та платіжне доручення від 12.01.1016 року на суму 1375,00 грн., та довідку від 11.01.2016 року, якою підтверджено сплату 250,00 грн. за вчинення нотаріальних дій, а саме: посвідчення довіреності (а.с. 16-19), а всього на загальну суму 1625,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, позивачем надано квитанцію від 09.01.2016 року на суму 53,00 грн., яка сплачена ним за отримання відомостей з ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців (а.с. 15), яка не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки не належить до судових витрат в розумінні ст. 79 ЦПК України та позивачем не надано належних доказів, що саме він поніс такі витрати.

Згідно ст. 367 ЦПК України, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішення не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.ст. 47, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до «Чорноострівське торгово-закупівельне виробниче підприємство» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника, та середнього заробітку за весь час затримки - задовольнити частково.

Стягнути з «Чорноострівське торгово-закупівельне виробниче підприємство» (, Хмельницька обл., Хмельницький район, смт. Чорний Острів, вул. Будівельна, 1) на користь ОСОБА_3, (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) не виплачену заробітну плату при звільнені за жовтень 2015 року в сумі 5517,60 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2015 року по 14.04.2016 року в сумі 13864,96 грн. без утримання податків й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з «Чорноострівське торгово-закупівельне виробниче підприємство» (, Хмельницька обл., Хмельницький район, смт. Чорний Острів, вул. Будівельна, 1) на користь ОСОБА_3, (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 1625,50 грн.

Стягнути з «Чорноострівське торгово-закупівельне виробниче підприємство» (, Хмельницька обл., Хмельницький район, смт. Чорний Острів, вул. Будівельна, 1) на користь держави судові витрати по справі в сумі 551,20 грн. (отримувач: УДКСУ у Святошинському районі м. Києва, , банк одержувача: ГУ ДКСУ у. м. Києві, рахунок: 0009, МФО 820019, код платежу: 22030001, призначення платежу: 22030001; 050; «Судовий збір», Святошинський р/с, 02896733.

В силу п. 2) ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати але не більше ніж за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник