Ухвала іменем україни 21 вересня 2016 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, повернення грошових сум, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» -Наконечної Альони Вікторівни - на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідачем із серпня 2014 року з її зарплатної банківської картки та з квітня 2014 року із соціальної банківської картки проводилось списання грошових коштів через неіснуючу заборгованість перед банком, загальна сума списаних грошових коштів становила 7 759 грн 03 коп.

Зазначала, що, звернувшись до відповідача для отримання інформації про причини такого списання та вирішення питання про повернення коштів, фактично отримала відмову, а тому просила суд визнати дії банку в частині безспірного списання грошових коштів із її зарплатної та соціальної банківських карток неправомірними, зобов'язати банк припинити безспірне списання грошових коштів з усіх банківських карток, відкритих на її ім'я, зобов'язати банк повернути їй незаконно списану суму грошових коштів у розмірі 7 759 грн 03 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано неправомірними дії публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») у частині безспірного списання грошових коштів із соціальної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_3 для отримання пенсії по інвалідності неповнолітнього ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 07 квітня 2014 року по 28 листопада 2014 року в сумі 1 445 грн та із заробітної банківської картки НОМЕР_2, відкритої на ім'я ОСОБА_3, за період з 02 серпня 2014 року по 10 грудня 2014 року в сумі 6 306 грн 53 коп.

Зобов'язано ПАТ «КБ «ПриватБанк» припинити безспірне списання грошових коштів із соціальної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_3 для отримання пенсії по інвалідності неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та із заробітної банківської картки НОМЕР_2, відкритої на ім'я ОСОБА_3

Зобов'язано ПАТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, незаконно списані грошові кошти за період з 07 квітня 2014 року по 28 листопада 2014 року із соціальної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_3 для отримання пенсії по інвалідності неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 07 квітня 2014 року по 28 листопада 2014 року в сумі 1 445 грн.

Зобов'язано ПАТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 незаконно списані грошові кошти за період з 02 серпня 2014 року по 10 грудня 2014 року із заробітної банківської картки НОМЕР_2, відкритої на ім'я ОСОБА_3, у сумі 6 306 грн 53 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» -

Наконечна А.В., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із поданими запереченнями та перевіривши матеріали справи ,колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. п. 5.2, 5.6 правил користування платіжною карткою та п. п. 2.1.12.8, 4.6 умов та правил надання банківських послуг позивачка надала згоду банку на списання коштів з її карток для погашення простроченої заборгованості, а тому відсутні підстави для стягнення списаної суми заборгованості. При цьому судом зазначено, що у виникненні такої ситуації є вина самої позивачки, яка впродовж певного часу, використавши кредитні кошти, не вжила заходів для виконання свого зобов'язання за договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності здійснення безспірного списання грошових коштів із соціальної та зарплатної банківських карток позивачки, оскільки не встановлено, що позивачка має заборгованість перед відповідачем за кредитним договором та вказане списання грошових коштів здійснено банком за межами строку, коли банку заборонено законом вимагати повернення кредиту відповідно до вимог п. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте погодитися із такими висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 була клієнтом ПАТ «КБ «ПриватБанк», користувалась банківською карткою для виплати заробітної плати та соціальною карткою для виплати допомоги на утримання неповнолітніх дітей.

З серпня по грудень 2014 року із зарплатної картки ОСОБА_3 відповідачем проводилися списання грошових коштів на загальну суму 6 306 грн 53 коп., а з квітня 2014 року по листопад 2014 року - із соціальної банківської картки на загальну суму 1 445 грн.

Списання грошових коштів відбувалось з метою погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 03 листопада 2005 року, згідно з умовами якого позивачка отримала кредит у розмірі 4 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі

36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Статтею 627 ЦК Українипередбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 1071 ЦК Українибанк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив із того, що відсутні докази наявності заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, а також того, що списання грошових коштів здійснено банком за межами строку, встановленого п. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак судом апеляційної інстанції не було враховано, що предметом спору є неправомірність списання грошових коштів із соціальної та зарплатної картки ОСОБА_3, а не стягнення розміру кредитної заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції щодо правомірності списання грошових коштів із зарплатної та соціальної карток ОСОБА_3, покладених в основу рішення та доказів, наданих сторонами, судом апеляційної інстанції не надано.

При цьому суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, правильно виходив із того, що відповідно до п. п. 5.2, 5.6 правил користування платіжною карткою та п. п. 2.1.12.8, 4.6 умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, позивачка надала згоду банку на списання коштів з її карток для погашення простроченої заборгованості.

Доказів зворотнього сторонами не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Наконечної Альони Вікторівни -задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня

2015 року скасувати, залишити в силі рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович