Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1378/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

21.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Голованя А.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Діманової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства, визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частини квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства, визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на 1/2 частину квартири.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з 03 жовтня 1997 року по 05 січня 2000 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6.

Протягом вищевказаного періоду позивачка разом з ОСОБА_6 проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який разом формували та розподіляли.

Крім того, на думку позивачки факт спільного проживання з ОСОБА_6 підтверджується спільними фотознімками.

05 березня 1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 був укладений договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Вказане житло позивачка вважає спільною сумісною власністю з ОСОБА_6, так як воно було придбана за їхні спільні кошти, а також за кошти позичені у ОСОБА_10, повернення яких вони здійснювали разом з ОСОБА_6

05 січня 2000 року між позивачкою та ОСОБА_6 був укладений.

03 березня 2015 року ОСОБА_6 помер, за життя він заповіт не складав.

ОСОБА_3 зазначила, що після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги за законом є вона та діти спадкодавця: ОСОБА_4, ОСОБА_5, які прийняли спадщину.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просить визнати за нею право власності на ? частину квартири, оскільки приймала матеріальну участь в її придбанні.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов обгрунтовоного висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів того, що спірна квартира придбана внаслідок спільної праці або за спільні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а також доказів того, що ОСОБА_3 витратила частково належні їй кошти на придбання спірної квартири, а тому у позивачки не виникло права на ? квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі договору купівлі продажу від 05 березня 1998 року було придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та здійснено реєстраційний напис 10 березня 1998 року № 9384/64 (а.с. 11).

05 січня 2000 року між позивачкою та ОСОБА_6 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер 03 березня 2015 року (а.с. 15).

Після його смерті першою Олександрійською міською державною нотаріальною конторою №1 17.07.2015 року була заведена спадкова справа № 316-2015, в якій містяться заяви про прийняття спадщини спадкоємців: доньки ОСОБА_5, сина ОСОБА_4 та дружини померлого ОСОБА_3 (а.с. 68-80).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС України, частини першої статті 17 Закону України "Про власність" вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" та від 22 грудня 1995 року № 29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснив, що ст.ст. 22, 28, 29 КпШС не застосовуються до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори вирішуються на підставі п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність»,ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Відповідно до ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участи у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 на підставі ст. ст. 58, 60 ЦПК України, належними та допустимими доказами не довела того, що спірна квартира придбавалася нею та ОСОБА_6 в результаті їх спільної праці, як сім'ї (їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спірного майна, ведення ними спільного господарства та бюджету).

Фотознімки, які містяться в матеріалах справи не підтверджують факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в спірний період однією сімєю та не є належним доказом по справі, оскільки не можливо ідентифікувати час їх здійснення.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що вимога ОСОБА_3 про встановлення факту проживання з ОСОБА_6К однією сімєю без реєстрації шлюбу була предявлена лише з метою підтвердження ними спільної сумісної власності на спірну квартиру, яка була придбана ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 05 березня 1998 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді: