ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ Справа № 636/2862/15-ц

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Провадження № 2/636/174/16

04 березня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бондар С.Б., за участю секретаря судового засідання Веприцької С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом позивач) звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, з уточненнями в подальшому, та просить стягнути з ОСОБА_2 (відповідач-1), ОСОБА_3 (відповідач-2), які є правонаступниками померлої ОСОБА_6, та з ОСОБА_4 (відповідач-3), ОСОБА_5 (відповідач-4), на користь позивача проценти за користування боржниками коштами за період з 02 грудня 2014 року по 25 червня 2015 року в сумі, еквівалентній 976 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі та три проценти річних від простроченої поверненням позики суми за зазначений період в сумі, еквівалентній 124 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі, а всього - суму, еквівалентну 1 100 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі; в рахунок задоволення вимог до відповідачів-1,3,4 за договором позики від 27 вересня 2005 року за реєстровим № 2778 на суму 7 400 доларів США та 46 494 грн, згідно Рішення Московського від 02 лютого 2011 року та в рахунок задоволення вимог на суму 86 469 грн. 98 коп. на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківські області від 19 січня 2015 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015 року; в рахунок вимог щодо стягнення з відповідачів проценти за користування боржниками коштами за вказаний вище період в сумі еквівалентній 976 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі; трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за цей період в сумі, еквівалентній 124 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за № 5 по вул. Гагаріна у с. Зелений Колодязь Чугуївського району Харківської області, загальною площею 79,0 м2, житловою площею 42,0 м2, із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку», процедури продажу шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п. 3 іпотечного договору ціною на рівні 27 895 гривень; надати позивачеві право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви до державних органів і установ, підприємств, організацій, з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань; виселити відповідачів-1,2,3 із іпотечного майна - житлового будинку за номером 5 (п'ять), що по вулиці Гагаріна в с. Зелений Колодязь Чугуївською району Харківської області та складається з: житлового будинку літ. «А-1», літньою житловою площею 42,0 м2, загальною площею 79,0 м2, житловою площею 42,0 м2, льоху - літ. «В», літньої кухні - літ. «Б», сараїв - літ. «Д, Д1, Д2», вбиральні - літ. «Е», навісу - літ. «Ж»; колонки - літ. «К», огорожі №№ 1-2 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу управління позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 вересня 2005 року позичила відповідачу-3 та ОСОБА_7 7 400 доларів США, які зобов'язались повертати ці кошти частинами (з розстроченням) із остаточним терміном повернення не пізніше 27 серпня 2006 року, про що того ж дня між ними укладений договір позики та між позивачем і відповідачем-4 договір поруки, за яким останній поручився за виконання відповідачем-3 та ОСОБА_6 зобов'язань з повернення позивачеві боргу за договором позики від 27.09.2005. В забезпечення виконання відповідачем-3 та ОСОБА_6 зобов'язань за зазначеним договором позики між позивачем, відповідачем-3 та ОСОБА_6 укладений іпотечний договір, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 2780 про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким відповідач ОСОБА_6 передала позивачеві в іпотеку Позивачеві ОСОБА_1 житловий будинок за вищезазначеною адресою. Однак відповідач-3 та ОСОБА_6 порушили умови договору позики і до виконання своїх зобов'язань за ним не приступили. Предмет іпотеки належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. За рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року з відповідача-3, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь позивачки було стягнуто суму боргу за Договором позики в розмірі 7 400 доларів США та 46494,00 грн. Однак відповідачі рішення суду не виконали, тому позивач звернулась до Чугуївського міського суду за захистом своїх порушених прав.

Сторони у судове засідання не зявились. Від представника позивача, за довіреністю ОСОБА_10, надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності (а.с.64 том 1). Від представника відповідача-4, за довіреністю ОСОБА_11, до суду надійшли письмові пояснення по суті позову, в яких він визнав обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, погоджується з позовними вимогами, вважає їх законними, обґрунтованими і просить суд розглядати справу за відсутності відповідача-4 (а.с.150 том 1). Відповідачі 1, 2, 3, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані судові повістки (судову повістку про виклик до суду відповідач-1 не отримала за відмовою адресата від одержання (а.с.56, 57 том 2), відповідачі 2, 3 не отримали з причини: за зазначеною адресою не проживають (а.с.58-61 том 2), виклик відповідачів до суду також здійснювався через оголошення про їх виклик у пресі (а.с.4 том 2). В силу ст. ст. 76, 77 ЦПК України, відповідачі 1, 2, 3 вважаються такими, що належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду справи, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі доказами.

За таких обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати всі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлені таки факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27 вересня 2005 року між позивачем з однієї сторони та відповідачем-3 і ОСОБА_6 з іншої сторони укладений договір позики, викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстраційним № 2778. Відповідно до умов даного договору позивач передала відповідачу-3 та ОСОБА_6 7 400,00 доларів США, які в свою чергу зобов'язалися повертати ці кошти частинами (з розстроченням) платежами по 200,00 доларів США не пізніше 27 числа кожного місяця і здійснити остаточне повернення боргу в сумі 7 400,00 доларів США не пізніше 27 серпня 2006 року (а.с.72 том 1).

Додатково, як засіб забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у відповідача-3 та ОСОБА_6 за договором позики від 27 вересня 2015 року, того ж дня, 27 вересня 2005 року, між позивачем і відповідачем ОСОБА_6 укладено іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_6 передала, а позивач прийняла в заставу житловий будинок за номером 5, що по вулиці Гагаріна в с. Зелений Колодязь Чугуївського району Харківської області (а.с.93 том 1), який належить відповідачу ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15 вересня 2005 року Введенською селищною радою Чугуївського району Харківської області на підставі рішення виконкому тієї ж сільради за № 77/5 від 13 вересня 2005 року, та зареєстрованого в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації 22 вересня 2005 року за реєстровим № 1198 в реєстровій книзі № 9. Житловий будинок за номером 5 (п'ять), що по вулиці Гагаріна в с. Зелений Колодязь Чугуївського району Харківської області складається з: житлового будинку літ. «А-1», літньою житловою площею 42,0 м2, загальною площею 79,0 м2, льоху - літ. «В», літньої кухні - літ. «Б», сараїв - літ. «Д, Д 1, Д 2», вбиральні - лі «Е», навісу - літ. «Ж», колонки - літ. «К», огорожі №№ 1-2 (а.с.94-97 том 1).

27 вересня 2005 року між позивачем з однієї сторони і відповідачем-4 з іншої сторони в письмовій формі укладений договір поруки, згідно умов якого відповідач-4 поручився перед позивачем за повернення ОСОБА_6 та відповідачем-3 боргу за договором позики від 27 вересня 2005 року. Згідно п. п. 1.2, 1.3 договору поруки від 27 вересня 2005 року, в разі порушення ОСОБА_6 та відповідачем-3 їхніх зобов'язань за договором позики, вони та поручитель відповідач-4, відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Відповідальність поручителя відповідача-4, не обмежується сплатою основної суми боргу. Відповідач-4, як поручитель, відповідає також за сплату відповідачами ОСОБА_6 та відповідачем-3, як боржниками за основним зобов'язанням, процентів за користування позиченими коштами, інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних, неустойки і завданих збитків та моральної шкоди (а.с. 73 том 1). В заочному рішенні від 02 лютого 2011 року по справі № 2-9066/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення боргу Московський районний суд м. Харкова встановив факт невиконання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 їхніх зобовязань з повернення позивачеві позики і вирішив стягнути з них на користь позивача борг за договором позики в сумі 7 400 доларів США, штраф в сумі 36 500 грн. 00 коп., три проценти річних в сумі 5 858 грн. 00 коп., 2 965 грн. 00 коп. інфляційного збільшення, судовий збір в сумі 1 050 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп (а.с. 74 том 1).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 січня 2015 року по справі № 636/4454/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних і неустойки задоволено вимоги ОСОБА_1 і вирішено стягнути на її користь солідарно з ОСОБА_4 та правонаступників померлої ОСОБА_7 ОСОБА_2, ОСОБА_3 кошти в сумі 216 659 грн. 84 коп та судові витрати: судовий збір в сумі 2 166 грн. 60 коп. та витрати на оплату повідомлення про виклик відповідачів шляхом оголошення в пресі в розмірі 330 грн. 17 коп. (а.с. 76-78 том 1).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015 року по справі № 636/4454/13-ц (провадження № 22ц/790/2365/15) за апеляційною скаргою позивача змінене Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 січня 2015 року: в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 процентів від заборгованої суми штрафних санкцій у сумі 136 936,81 грн, 10 560,22 грн інфляційних втрат та 5 211, 52 грн трьох процентів річних від цих санкцій це рішення скасоване та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено; зменшено розмір стягнутої з відповідачів неустойки зі 139 900, 00 грн до 36 000,00 грн; збільшено розмір процентів за користування неповернутою сумою позики та три проценти річних з 47 051 грн. 29 коп. до 49 613 грн. 84 коп.; в решті рішення залишено без змін. Загалом, вирішено вважати, що за цим рішенням на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню солідарно з ОСОБА_4, спадкоємців ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти в сумі 49 613 грн. 84 коп., 36 000 грн. 00 коп. неустойки та 856 грн. 14 коп. судових витрат у рівних частках по 282 грн. 46 коп. з кожного (а.с.79-80 том 1).

Таким чином, факт порушення позичальниками зобовязань з повернення позивачу позики, розмір неповернутої частини позичених у позивача коштів за договором позики від 27 вересня 2005 року, а також факт смерті ОСОБА_6 та факт і підстави набуття відповідачами 1, 3 статусу її спадкоємців вже були предметом судового розгляду і встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, додаткового доказування не потребує.

Позивач стверджує, що визначена судовими рішеннями сума неповернутої позики за договором від 27 вересня 2005 року в сумі 7 400 доларів США відповідачами не сплачена, примусове стягнення боргу за виконавчими листами не проведене.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 137 ЦПК України, суд зобовязаний витребувати докази за вмотивованими клопотаннями сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, проте з власної ініціативи витребувати докази суд не вправі. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачами або іншою особою їхніх зобовязань за договором позики від 27 вересня 2005 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Тому, суд приймає твердження позивача про невиконання відповідачами зобовязань з повернення боргу за договором позики від 27 вересня 2005 року у визначеному судовими рішеннями розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобовязання припиняється відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Оскільки у визначеному судовими рішеннями розмірі відповідачі свого боргу за договором позики не повернули, це грошове зобовязання залишилося невиконаним і, відповідно, не припинилося, позивач має право на стягнення з них процентів за користування позикою на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України, а відповідачі продовжують нести цивільно-правову відповідальність, передбачену законом.

Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Укладеним між позивачем та відповідачем-4 договором поруки від 27 вересня 2005 року не встановлено обмежень обсягу або додаткової відповідальності поручителя перед кредитором, і відповідач-4 відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідачі 1, 2, 3.

Позивачем визначений розмір належних до стягнення з відповідачів на свою користь процентів за користування позикою на підставі ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ за період з дня попереднього звернення в суд із уточненою позовною заявою 02 грудня 2014 року по день звернення в суд із цим позовом 25 червня 2015 року на загальну суму 976 доларів США, із якою суд погоджується і яка відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на 04 березня 2016 року на рівні 2 621,3621 грн за 100,00 доларів США, складає 25 584, 49 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений в договорі або законом.

Позивачем вірно обрахована сума належних до стягнення з відповідачів трьох процентів річних за 205 днів в період з 02 грудня 2014 року по 25 червня 2015 року в розмірі 124 долари США, що відповідно до курсу НБУ на рівні 2 621,3621 грн. за 100,00 доларів США складає 3 250,48 грн. Таким чином, загальна сума належної до стягнення на користь позивача заборгованості перед ним відповідачів, накопиченої за період з 02 грудня 2014 року по 25 червня 2015 року, складається з суми розмірів процентів за користування позиченими коштами та трьох процентів річних і дорівнює 28 834, 97 грн.

Однак, окрім вимог про стягнення з відповідачів процентів за користування позикою, трьох процентів річних і неустойки за договором позики, позивач висуває також вимогу звернути стягнення на іпотечне майно житловий будинок з № 5 по вул. Гагаріна в с. Зелений Колодязь Чугуївського району Харківської області.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про задоволення її вимог до відповідачів за договором позики від 27 вересня 2005 року зверненням стягнення на переданий їй в іпотеку житловий будинок № 5 по вул. Гагаріна в с. Зелений Колодязь Чугуївського району Харківської області.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п. 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.

Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодателя, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобовязання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Оскільки відповідачі 1, 2 є спадкоємцями іпотекодавця та стали новими іпотекодавцями житлового будинку, на який позивач просить звернути стягнення, задля уникнення подвійного стягнення, проценти за користування позикою та три проценти річних стягненню з них не підлягають. Отже, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а стягнення нарахованої заборгованості задовольняється судом лише з відповідачів 3, 4.

Згідно ст. 39 Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві.

В своїй заяві позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно шляхом надання їй як іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі в порядку процедури згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Тому, суд приходить до висновку про законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю.

Згідно розяснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна). Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішенням суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

З метою реального виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає можливим вжити заходи щодо збереження предмета іпотеки шляхом передання його в управління позивачеві на період до реалізації іпотечного майна.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV від 05 червня 2003 року передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, в ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 вищезазначеного Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України.

Матеріали справи свідчать, що 24 червня 2015 року позивач надсилала відповідачам 1, 2, 3 письмову вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки за іпотечним договором (в порядку згідно ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку») (а.с.98-100, 202-204 том 1).

Тому, суд вважає, що позивачем дотримано порядок попередження відповідачів про добровільне виселення, і на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі підлягають примусовому виселенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн, оплата якого підтверджується платіжним дорученням (а.с.70 том 1) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення оголошення про виклик відповідачів у пресі у сумі 323,70 грн, всього 569,30 грн, які стягнути у рівних частках по 142,32 грн з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 59 61, 76, 77, 79, 88, 137, 157, 212 216, 218 ЦПК України, ст. ст. 6, 20, 526, 530, 545, 546, 548, 549, 551, 554, 559, 589, 599, 610 612, 1046, 1048 ЦК України, ст. ст. 9, 109 ЖК УРСР, ст. ст. 7, 11, 33 35, 38 40 Закону України «Про іпотеку», п. п. 9, 27, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (податковий номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (податковий номер: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_3) гривневий еквівалент процентів за користування коштами за період з 02 грудня 2014 року по 25 червня 2015 року в сумі 25 584 грн. 49 коп. та трьох процентів річних від простроченої поверненням позики за період з 02 грудня 2014 року по 25 червня 2015 року в сумі 3 250 грн. 48 коп., а всього 28 834 (двадцять вісім тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 97 коп.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, правонаступників померлої ОСОБА_7 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором позики від 27 вересня 2005 року, визначених заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року, які складаються з неповернутої частини боргу в розмірі 7 400 доларів США, штрафу в сумі 36 500 грн. 00 коп., трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу в сумі 5 858 грн. 00 коп., інфляційного збільшення в сумі 2 965 грн. 00 коп., а також судового збору у сумі 1 051 грн. 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп., а також на суму 86 496 грн. 98 коп., яка складається з процентів за користування коштами в сумі 49 613 грн. 84 коп., неустойки у розмірі 36 000 грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 856 грн. 14 коп. згідно заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015 року, а також вимог, із цим рішенням щодо стягнення процентів за користування коштами та трьох процентів річних за період з 02 грудня 2014 року по 25 червня 2015 року на суму 28 834 грн. 97 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 5 по вул. Гагаріна в с. Зелений Колодязь Чугуївського р-ну Харківської обл., що складається з житлового будинку літ. «А-1», літньою житловою площею 42,0 м2, загальною площею 79,0 м2, льоху літ. «В», літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «Д, Д 1, Д 2», вбиральні літ. «Е», навісу літ. «Ж», колонки літ. «К», огорожі № 1-2, із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_3) права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі - покупцю на її власний розсуд за ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче за визначену в п. 1 іпотечного договору на рівні 27 895 грн.

Надати ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_3) право особисто та через представників предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану відповідачів) до КП «Чугуївське міжміське БТІ», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сімї, а також вчиняти всі інші дії, повязані з виконанням цих питань.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з житлового будинку № 5 по вул. Гагаріна в с. Зелений Колодязь Чугуївського р-ну Харківської обл.

Передати житловий будинок № 5 по вул. Гагаріна в с. Зелений Колодязь Чугуївського р-ну Харківської обл. в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення оголошення про виклик відповідачів у пресі, у сумі 323,70 грн, а всього 569,30 грн, які стягнути у рівних частках по 142,32 грн з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Чугуївський міський суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні при оголошенні рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Суддя: С.Б. Бондар