У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про зобов'язання укласти договір, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПАТ «АК «Київводоканал») про зобов'язання укласти договір.

Посилався на те, що він є власником нежитлових приміщень № № 1, 2 (групи приміщень № 21) (літ. «А») загальною площею 19,60 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 07 листопада 2008 року.

08 травня 2015 року позивач направив до ПАТ «АК «Київводоканал» листа з пропозицією укласти договір на централізоване постачання холодної води та водовідведення на вказане приміщення.

05 червня 2015 року листом № 4758/8/8/02-15 відповідач відмовив ОСОБА_6 в укладанні договору, посилаючись на те, що для вирішення питання щодо укладання між сторонами прямого договору на послуги з водопостачання та водовідведення необхідно оформити опитувальний лист-заяву та лист на виклик інспектора для обстеження водопровідних та каналізаційних мереж. До листа на виклик представника розрахункового департаменту та опитувального листа-заяви необхідно додати наступні документи: копію договору купівлі-продажу (завірену нотаріально); копію ідентифікаційного коду; копію паспорта; розрахунок обсягу щомісячного водоспоживання та водовідведення для визначення договірної величини.

Позивач вважав вимоги відповідача щодо надання листів-заяв та документів, які і так були надані відповідачу, такими, що порушують акти цивільного законодавства, а дії відповідача - такими, що свідчать про ухилення від укладання прямого договору з позивачем про водопостачання та водовідведення.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що позивач обрав спосіб захисту, не передбачений ст. 16 ЦК України, а тому правильно відмовили в задоволенні позовних вимог.

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що позивач є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07 листопада 2008 року.

Позивачем 08 травня 2015 року на адресу ПАТ «АК «Київводоканал» надіслано проект договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до типового договору, який затверджений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

05 червня 2015 року листом № 4758/8/8/02-15 відповідач відмовив ОСОБА_6 в укладанні договору, посилаючись на те, що для вирішення питання щодо укладання між сторонами прямого договору на послуги з водопостачання та водовідведення необхідно оформити опитувальний лист-заяву та лист на виклик інспектора для обстеження водопровідних та каналізаційних мереж. До листа на виклик представника розрахункового департаменту та опитувального листа-заяви необхідно додати наступні документи: копію договору купівлі-продажу (завірену нотаріально); копію ідентифікаційного коду; копію паспорта; розрахунок обсягу щомісячного водоспоживання та водовідведення для визначення договірної величини.

При розгляді справи судами не встановлені усі обставини справи, зокрема суди посилалися на здійснення позивачем підприємницької діяльності, але зазначене не підтверджено доказами.

Позивач є власником нежитлових приміщень і він є суб'єктом правовідносин з отримання комунальних послуг, у тому числі із централізованого водопостачання і водовідведення, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що визначає поняття, хто є власником приміщення і споживачем комунальних послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону виробник зобов'язаний: укласти договір з виконавцем (споживачем) про умови надання житлово-комунальних послуг.

У ч. 1 ст. 26 Закону міститься перелік істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг, зокрема: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Зі звернення ОСОБА_6 від 08 травня 2015 року вбачається, що останній надав відповідачу необхідні документи (а. с. 7), разом з тим суди цю обставину не врахували.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (у тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3−5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12, яка є обов'язковою для застосування усіма судами.

Отже, суди попередніх інстанцій не перевірили обставин справи, не взяли до уваги право позивача на захист своїх прав саме в той спосіб, який він обрав, дійшли неправильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому судові рішення мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343−345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак