Справа № 371/80/16-ц Головуючий у І інстанції Гаврищук А. В.
Провадження № 22-ц/780/2403/16 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 46 30.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Суханової Є.М. , Данілова О.М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Миронівського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Яхнівська сільська рада Миронівського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , визнання права власності , визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку .

Заслухавши доповідь судді , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач звернулась із зазначеним позовом .

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року відмовлено у відкриття провадження в частині позовної вимоги про перевірку законності рішення Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області» з підстав п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України ( заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства ) .

Позивач ОСОБА_2 . , не погоджуючись з ухвалою, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення правил підсудності, направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п.6 ,7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3, 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК , статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Як видно з тексту позовної заяви , позивач звернувся за захистом порушеного права власності на земельну ділянку, і оскільки спір заявлений про визнання недійсним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів , що посвідчують право власності на земельну ділянку , вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю. Крім того , слід звернути увагу , що в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2015 року, зазначено , що місце спір про право цивільне , і справа повинна бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

Крім того , слід звернути увагу ,що позивач просить фактично визнати недійсним рішення сільської ради , натомість орган , який прийняв оскаржуване рішення зазначений як третя особа .

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Чинне законодавство України гарантує кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Це положення закріплює у вітчизняному законодавстві міжнародно - правовий стандарт, який міститься у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

До основних прав людини, що гарантуються Конституцією України та загальновизнаними міжнародними документами належить і право на доступ до правосуддя. Цей принцип визначає не тільки ступінь захищеності особи в державі, а і є важливим показником демократизму судочинства в цілому.

Доступ до правосуддя означає, що правова система надає кожній стороні - незалежно від рівня доходів, етнічної приналежності чи статі - справедливі слухання перед незалежним і нейтральним суддею, котрий забезпечує правову процедуру у відкритому і гласному судовому процесі, і що кожна людина, яка потребує послуг адвоката, отримує компетентні юридичні послуги.

У рішенні Європейського суду з прав людини ( справа « Буланов та Купчик проти України» 09 грудня 2010 року ) , суд прийшов до висновку про порушення п.1 ст. 6 Конвенції , яка передбачає ,що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом , який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру.

У п. 36 рішення зазначено , що кожен має право звернутися до суду з будь-якою вимогоющодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється

"право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки

право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення"

спору судом

Враховуючи , що в матеріалах справи відсутня інформація про недотримання заявником процесуальних вимог, і наявну ухвалу про відмову у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства ,з посиланням ,що спір має розглядатися у цивільному провадженні, колегія суддів вважає , що має місце перешкоджання позивачу на дійсну та ефективну реалізацію його права на доступ до суду.

За таких обставин , ухвала суду підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст .ст. 303,307, 312, 313 - 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу судді Миронівського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року - скасувати , питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до п.2 ч.1

ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді