Номер провадження: 22-ц/785/1717/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

За участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та і в інтересах неповнолітньої дитини,на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_5, про вселення та зобовязання не перешкоджати у користуванні власністю,- в с т а н о в и л а:

У червні 2014р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення та зобовязання не перешкоджати у користуванні власністю.

Зазначала, що її синові - ОСОБА_6 на підставі договорів дарування від 26.06.2001р. та від 16.10.2007р. належали на праві власності квартири: №189, в буд. №15 по вул. Тінистій, №137 по Фонтанській дорозі, буд. №49/1 та №9, буд. №23/5 по вул. Генерала Петрова у м. Одеса.

20.09.25011р. ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно спадкоємцями першої черги якого є: вона - мати, батько - ОСОБА_7, дружина - ОСОБА_2 та син померлого - ОСОБА_4

Однак відповідачка на неодноразові вимоги нотаріуса надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно ігнорує, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом, яке вона прийняла у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідачка чинить їй перешкоди у користування спадковим майном, вона не має можливості його використовувати на власні потреби.

Посилаючись на ці обставини позивачка просила суд вселити її у квартири АДРЕСА_1 та у квартиру №137 по Фонтанській дорозі, буд. №49/1, м. Одеси та зобовязати відповідачку не чинити їй перешкоди у користуванні цим майном.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2014р. позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою цього ж суду 23.10.2015р. у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 18.08.2014р. залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі відповідачка, яка діє у своїх інтересах та і в інтересах неповнолітньої дитини, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати і зарити провадження у справі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Крім того, він посилався на те, що позов не доведено, що за експериментально-психологічними дослідженнями, проведеними Одеським міським центром соціальних служб для сімї та молоді від 11.11.2014р., рекомендовано обгороджувати дитину від стресових ситуацій до яких відносяться конфлікти між матірю та бабою тощо, що висновком судової психологічної експертизи від 17.07.2015р. встановлена психологічна несумісність ОСОБА_4 з ОСОБА_3, що суд вирішив права та обовязки дитини, не залучивши до участі у справі відповідний орган опіки та піклування, що позивачка має певне житло.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції не зявилася, надала до апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначає, що її вимоги - законні.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_6 на підставі договорів дарування від 26.06.2001р. та від 16.10.2007р. належали на праві власності квартири: №189, в буд. №15 по вул. Тінистій та №137 по Фонтанській дорозі, буд. №49/1 у м. Одеса, а згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.09.1993р. - належала на праві власності 1/3 частина АДРЕСА_2.

20.09.2011р. ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина (спадкова справа №26/2011), а спадкоємцями першої черги є його мати ОСОБА_3, дитина та дружина ОСОБА_2

22.12.2011р. позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Проте відповідачка ОСОБА_2 неодноразові вимоги нотаріуса надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно ігнорує, що унеможливлює отримання позивачкою свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом.

До того ж відповідачка чинить позивачці перешкоди у користуванні спадковим майно, остання не має можливості використовувати його на власні потреби.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння витребування.

Таким чином, оскільки, як установлено судом, відповідачка чинить позивачці перешкоди в оформленні спадщини на це майно та у користуванні ним, то позивачка мала право домагатися відновлення свого права на це майно. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивачка з часу її відкриття набула речові права на успадковані квартири право володіння та право користування ними і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивачці з часу державної реєстрації її права власності на квартири (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-164цс-12 від 23.01.2013р., що відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В силу ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Встановлено, що спірні квартири, належать сторонам та дитині відповідачки, на праві спільної часткової власності.

Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно(ч.1 ст. 356), а не на конкретно визначену частку у майні.

За наявності таких обставин позивачка має право на користування спірними квартирами, проте відповідачка перешкоджає їй у цьому.

Факт перешкоджання позивачці з боку відповідачки прийняти спадщину та користуватися спірними квартирами підтверджується листом приватного нотаріуса ОСОБА_9 від 13.11.2013р., висновком судової психологічної експертизи від 17.07.2015р., ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2015р. та позовною заявою позивачки, з яких убачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановилися тривалі конфлікти, які мають довгу історію розвитку та формування, які за доводами позивачки призвели до того, що відповідачка перешкоджає їй у користуванні спадковим майном.

Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності обо обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Доводи представника відповідачки, що вищевказаними дослідженнями рекомендовано обгороджувати дитину від стресових ситуацій до яких відносяться конфлікти між матірю та бабою не можуть бути підставою для обмеження позивачки у праві власності на це майно та відмови у задоволенні її вимог.

Інші доводи апеляційної скарги та пояснення представника відповідачки також є несуттєвими та не дають підстав для скасування або зміни рішення суду.

Отже, рішення у справі, яке переглядається є законним та обгрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права .

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

За наявності таких обставин заочне рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та і в інтересах неповнолітньої дитинивідхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

ОСОБА_10

ОСОБА_11