Номер провадження: 22-ц/785/1126/16
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Гірняк Л.А.

з участю секретаря - Полякової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року, -

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення суми авансу і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12.09.2014 року між сторонами укладено договір № 107/28 про намір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. За умовами вказаного договору позивачка передала відповідачу в рахунок майбутніх платежів аванс у розмірі 10 000,0 доларів США. Зазначену суму авансу відповідачка отримала двома частками.

Позивач посилаючись на те, що оскільки купля-продаж в обумовлений договором строк 29.12.2014 року не відбулася ,а відповідач добровільно відмовилась повернути аванс у розмірі 10 000 дол. США , позивач остаточно просила стягнути на її користь з відповідача аванс у розмірі 10 000 дол. США. (а.с.90-91).

В судовому засіданні позивач підтримала позов, просила задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала , просила відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 228 949,18 гривень 18 копійок.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, діючий в інтересах відповідача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов ,виходив з того, що за поперенім договором від 12.09.2014 року та доповненням до договору від 16.09.2014 року ,позивач набула право вимоги авансу у розмірі 10000 дол. США ,що на час ухвалення судового рішення еквівалентно 228 949,18 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З матеріалів справи вбачається , що 12.09.2014 року між сторонами укладено договір №107/28 про намір укласти правочин (а.с.3).

Згідно з п.1.1 зазначеного договору сторони у майбутньому зобов'язуються укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, за умовами якого власник передасть набувачу у власність квартиру АДРЕСА_1.

Сторони домовилися, що повна вартість квартири складає 75 000 дол. США.

На виконання положень договору №107/28 , позивачем ОСОБА_2 в два єтапи 12.09.2014 року у присутності представника ТОВ «Атланта» ОСОБА_5 були передані ОСОБА_3 6000 дол. США та 16.09.2014 року додатково 4000 дол. США.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_5 наданих нею колегії суддів ,вбачається , що вона працює директором ТОВ «Атланта» в її присутності у вересні 2014 року за домовленністю між собою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у присутності працівника товариства реєлтора ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 , ОСОБА_2 у два єтапа були передані ОСОБА_3 6000 дол. США ,а потім 4000 дол. США. Бланк договору про намір укласти правочин та доповнення до договору є стандартним та типовим . В договорі нею особисто заповнювалися строки та зазначена сума авансу у гривні та еквіваленті на дол. США , таке сталося , оскільки таки строки та в такій послідовності має договір .

В судовому засіданні колегії суддів ОСОБА_9. ,допитана в якості свідка ,підтвердила те,що в її присутності у два єтапа позивач ОСОБА_2 у присутності директора ТОВ «Атланта» ОСОБА_5 та сина відповідача ОСОБА_7 , передала ОСОБА_3 6000 дол. Сша та 4000 дол. США. Загальна сума до сплати ,сторонами було оговорена у розмірі 75000 дол. США.

В судовому засіданні колегії суддів ОСОБА_10.,допитана в якості свідка пояснила ,що оскільки ОСОБА_2 знімала по найму квартиру та мала намір придбати квартиру АДРЕСА_2 , частину своїх коштів зберігала у неї в сейфі . У вересні 2014 року вона приїджала до офісу ТОВ «Атланта» та особисто передавала ОСОБА_2 6000 дол. США та через декілька днів аналогічно 4000 дол. США , які були передані ОСОБА_2 ОСОБА_3 авансом за придбання квартири.

Суд першої інстанції вірно посилався на те,що хоча в п.4.4. зазначеного договору та в додатковій угоді від 16.09.2014 року (а.с.3,4) сторони зазначили розмір коштів в гривні України на загальну суму 140 000 грн. , проте фактично позивачем були передані відповідчу кошти у розмірі 10000 дол. США, що підтверджується поясненнями позивача наданими нею в судовому засіданні суду першої інстанції та колегії суддів , поясненнями свідків ОСОБА_5,ОСОБА_8,ОСОБА_6 , дослідженими колегією суддів в судовому засіданні висновком ЖЕО № 974 Приморського відділу поліції у м.Одесі ГУНП в Одеській області, Суд першої інстанції вірно встановив , що відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України ,сплачені позивачем ОСОБА_2 в рахунок виконання договору платежі відповідачу ОСОБА_3 у розмірі 10000 дол. США є авансом та підлягають поверненню у тому розмірі ,в якому вони передавалися.

Згідно з ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За правилом ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд першої інстанції , частково задовольняючи позов , вірно стягнув з ОСОБА_3 на користь позивача аванс в еквіваленті на гривню України , що становила за офіційним курсом НБУ на час ухвалення судового рішення у розмірі 228949,18 коп.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що зобов'язання між сторонами були припиненні ,оскільки невиконання договору сталося з вини позивача, який відповідно до п.4.6 договору мав сплатити ОСОБА_3 штраф у розмірі 100 % від суми авансу , не заслуговують на увагу , оскільки відповідно до норми ч.2 ст.570 ЦК України ,яка встановлює презумцію авансу , аванс на відміну від завдатку є лише способом платежу .Він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України ,а виконує функцію попередньої оплати.

Відповідач ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернення до суду з позовом щодо відшкодування неустойки або іншим шляхом захистити порушені права.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те що,позивач не просив стягнути аванс в гривні ,що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції , оскільки судом першої інстанції вірно застосовані положення ст.ст.524,533 ЦК України та стягнута сума авансу в гривневому еквіваленті на час ухвалення судового рішення.

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307,308,п.1 ч.1 ст. 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, діючого в інтересах відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

Л.А.Гірняк

А.П.Заїкін