АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Іванченка М.М.

суддів Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі Перетятько А.К.

за участю:

представника позивача: Гречкосій А.В.

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання пункту кредитного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Родовід Банк»звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 8 922, 09 дол. США та пені у розмірі - 7031074 грн 36 к.

Відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний позов про визнання недійсним п.3.9. Кредитного договору щодо встановленого розміру пені за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором -задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 922, 09 доларів США, пеню в розмірі 190 665 грн 06 к. грн., а такожсудовий збір у сумі 3 654грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ«Родовід Банк» про визнання пункту кредитного договору недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційн скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині задоволення вимог ПАТ «Родовід Банк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 229, 52 долари США та суму заборгованості по пені за прострочення тіла кредиту у розмірі 4904 грн 84 к.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно і невсебічно з'ясовані обставини справи. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано позовну давність до спірних правовідносин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення заборгованості та пені з ОСОБА_4, тому в частині зустрічного позову воно не перевіряється.

З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 33/АА - 016.07.2 від 23 жовтня 2007 року, відповідно до якого йому було відкрито кредитну лінію на загальну суму 12 513 дол. США терміном до 23 жовтня 2012 року включно зі сплатою 12,50 % річних.

Відповідно до п.3.9 кредитного договору, позичальник зобов'язаний за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом сплачувати банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості.

08 листопада 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4, укладено додаткову угоду до кредитного договору №33/АА-016.07.2 від 23 жовтня 2007 року, в якій сторони дійшли згоди, що процентна ставка за користування кредитом збільшена до 16,00 % річних.

12 січня 2009 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до до кредитного договору №33/АА-016.07.2 від 23 жовтня 2007 року в якій погодили графік погашення заборгованості.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту ст.1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст.549 ЦПK України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченого зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі та надав кредитні кошти відповідачу, проте відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №33/АА-016.07.2 від 23 жовтня 2007 року належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 12 серпня 2015 року становить 8 922, 098 дол. США - сума простроченої заборгованості за кредитом, 6995158 грн 76 к. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам; 25915 грн 59 к. сума трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» та вважає, що судом обґрунтовано відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні заяви щодо застосування строків позовної давності щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 8 922, 098 дол. США з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Крім того, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Судом встановлено, що відповідачем прострочено платіж з 13 вересня 2009 року.

24 листопада 2009 року ПАТ «Родовід Банк» направило ОСОБА_4 вимогу, з якої вбачається, що банк пропонував у строк протягом 30 днів з моменту отримання претензії про дострокове розірвання договірних відносин достроково повернути суму кредитних коштів та сплатити проценти за користування кредитом та суму нарахованої пені.

Також судом вірно встановлено, що відповідач отримав вказану вимогу 04 грудня 2009 року, а тому перебіг позовної давності починається з 05 січня 2010 року.

Позивачем не надано доказів того, що відповідачем вчинялися дії, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку чим би переривався строк позовної давності.

12 жовтня 2012 року відповідач сплатив заборгованість по тілу кредиту в розмірі 664,07 доларів США, чим в розумінні ст.264 ЦК України здійснив дії, які свідчать про визнання ОСОБА_4 свого боргу, а тому колегія суддів вважає необгрунованими посилання апелянта про те, що ним було погашено заборгованість в межах графіку повернення кредитної заборгованості.

Відповідно до матеріалів справи ПАТ «Родовід Банк» звернулось із даним позовом до суду 18 серпня 2015 року тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

У зв'язку з викладеним колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матерального та процесуального законодавства щодо незастосуванням строку позовної давності до спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині обчислення розміру пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,308,313,314,315,317ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: