Справа № 175/4992/15-ц
Провадження № 2/175/2035/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1 та представника відповідача ПП «Транс Логістик» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «Транс Логістик» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

Позивачка у судовому засіданні підтримала предявлений позов у повному обсязі та просили його задовольнити і стягнути з відповідача ПП «Транс Логістик» на її користь суму матеріальної шкоди у розмірі 33643,23 грн. завданої в наслідок ДТП, а також витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. та сплачену суму судового збору.

Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн.

Представник відповідача ПП «Транс Логістик» у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, тому просив у їх задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, проте надав письмові заперечення проти позову у яких зазначив про те, що ДТП сталося не з його вини і дійсною причиною такого зіткнення став не виїзд його автомобіля на смугу зустрічного руху (що підтверджується схемою огляду місця ДТП, згідно якої його ТЗ стоїть на своїй полосі руху), а розрив гуми (колеса) на напівпричепі позивачки («Piacenza» реєстраційний номер НОМЕР_1). Також зазначив, що рухаючись у протилежному напрямку і в той час, як їх транспортні засоби проїжджали один повз іншого, ліве колесо на причепі позивачки не витримало загрузки, та розірвалося, що і спричинило перехилення причепу в бік автомобіля на якому рухався він та відбулося зіткнення.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 зазначив про те, що ймовірніше за все, до розриву призвело перевантаження напівпричепу кавунами, які перевозив ТЗ позивачки, на підтвердження чого, надав фотографії, з яких вбачається, що причіп обладнаний «навареними бортами» (для цілей підвищення місткості причепу), проте, навіть з врахуванням переобладнання, причеп був завантажений настільки, що кавуни перекидались через край причепу.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали адміністративної справи №205/6665/15-п відносно ОСОБА_3 та вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1, на праві приватної власності належить напівпричіп бортовий «Е Piacenza» державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів серії АЕС №187404.

Її чоловік ОСОБА_4 на праві приватної власності має автомобіль «МАЗ-54323» державний номер АЕ7126HB, свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів серії САО №256055, та на підставі свідоцтва про зайняття підприємницькою діяльністю займається перевезенням вантажів і у своїй діяльності він користується вищевказаним напівпричепом з дозволу позивачки.

Так, 27.07.2015 року о 00.10 годині на а/д Харків-Сімферополь сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_5, який рухався на автомобілі «МАЗ-54323» державний номер АЕ7126HB з напівпричепом державний номер НОМЕР_1 та автомобілем «МАЗ-63035», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3

Посилання позивачки на те, що вказане ДТП сталося з вини саме відповідача, який допустив виїзд на зустрічну смугу, жодними належними доказами не підтверджуються.

Зокрема, у судовому засіданні встановлено, що на напівпричепі бортовому «Е Piacenza» державний номер НОМЕР_1, який був завантажений кавунами, відбувся розрив гуми лівого колеса, у звязку з чим відбулося перехилення причепу в бік зустрічної смуги, що також вплинуло на дорожню обстановку і могло призвести до зіткнення з автомобілем відповідача, який після пригоди залишився стояти на своїй смузі руху, що підтверджується відповідною схемою огляду місця ДТП та фототаблицею до нього.

З урахуванням вищевказаних обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують дійсну причину скоєння ДТП, оскільки така причина може бути вставлена лише при проведенні відповідної судової експертизи, проте жодна із сторін процесу, після розяснення судом їх прав, не скористалася можливістю та не заявила клопотання щодо призначення відповідної експертизи для встановлення причинного звязку між діями обох водіїв та ДТП.

Крім того, Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2015 року ОСОБА_3 був звільнений від адміністративної відповідальності у звязку з малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.124 КУпАП закрито. Також, даною постановою визначено і судом встановлено, що в результаті дій ОСОБА_3 не було заподіяно якої-небудь шкоди правам та свободам громадян України, суспільним чи державним інтересам.

Враховуючи зазначені обставини та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимого про стягнення матеріальних збитків, оскільки вина ОСОБА_3 у скоєнні ДТП належним чином позивачем не доведена, тому відсутні законні підстави для стягнення з відповідача на її користь заявлених матеріальних збитків, тому відмовляє у їх задоволенні.

Також позивачка просить стягнути солідарно з відповідачів суму моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн., проте відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, необхідною ознакою моральної шкоди є незаконні дії, що завдали такої шкоди. Вважає, що сумнівними видаються твердження позивачки про пережиті нею душевні страждання та втрати немайнового характеру, адже жодних доказів на підтвердження таких доводів позивачі не надали.

Абз. 2 п 5 Постанови ПВСУ встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань (депресія, психічні розлади тощо) або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на те, що діяння ОСОБА_3 малозначні, та не призвели до порушення прав громадян, а також той факт, що ОСОБА_1 не була безпосереднім учасником ДТП і лише є власником пошкодженого майна, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, тому також підлягають залишенню без задоволення.

Також ОСОБА_1 заявлені вимоги про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу, однак, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної вимоги, оскільки позивачкою не надано повного розрахунку відпрацьованого часу адвокатом щодо представництва її інтересів у суді, тому суд позбавлений можливості визначити чіткої суми витрат понесених позивачкою на правову допомогу, у звязку з чим вимоги в даній частині слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивачами та їх представником не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України суму судового збору віднести за рахунок ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10,11,59,60,61,79,84,88,137,212,215,214, ЦПК України, ст.ст. 3,11,13-16,23,79,88,225 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП «Транс Логістик» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров