АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3352/16 Справа № 202/3100/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

23 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2015 року та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 63-65 /.

Зазначеним рішенням від 14.09.2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовлено /а. с. 57-58/.

Судом встановлено, що звертаючись 28.02.2014 року до суду з позовом / а. с.2-3 /, банк вказав, що відповідно до кредитного договору № б/н від 26.10.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 7500 грн., зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом / а. с. 9/.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору, як вказує позивач, заборгованість по договору, станом на 31.10.2013 року, склала 44706,17 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 7 493,10 грн.; заборгованість по процентам за корисутвання кредитом 34 608,01 грн.; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 4 065,60 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 2 105,06 грн. /а. с. 5-6/.

В забезпечення виконання зобовязання позичальника за спірним кредитним договором було укладено між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент Банк» договір поруки №167 від 20.10.2010 року, де відповідальність поручителя складає 10000 грн. / а. с. 7 /.

За таких обставин, в силу ст. ст. 526,527,530,610,554 ЦК України, ПАТ КБ «Приватбанк» просило задовольнити його позовні вимоги / а. с. 2-3 /.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції встановив, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем ОСОБА_2 будь-яких коштів за кредитним договором, як і доказів сплати коштів відповідачем за даним кредитним договором.

Враховуючи те, що заявлені позивачем вимоги спростовуються матеріалами справи, жодних інших доказів на їх підтвердження надано не було, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. Встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В силу ст. ст. 58,59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ «Приватбанк», в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду копію заяви ОСОБА_2 від 26.10.2005 року, де останній просив відкрити йому рахунки і видати кредитну картку з фінансовим фіксованим кредитним лімітом 7500 грн. / а. с.9 /.

Доказів того, що така кредитна картка була видана і отримана ОСОБА_2, як і доказів того, що були відкриті на його імя якісь рахунку в установі банку та на них перераховані відповідні грошові кошти, які використані відповідачем, - позивач суду не надав.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ним надано суду розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, який є доказом по справі щодо боргу ОСОБА_2 перед банком, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, щодо укладення договору та отримання кредитної картки і грошових сум.

Банку, як фінансовій установі, достеменно відомо, що підтвердженням видачі грошових сум є відповідні фінансові документи (відповідні ордери, виписки з рахунків і таке інше), які позивачем суду першої інстанції надані не були, як і не були додані до апеляційної скарги.

Сама ж копія заяви від 26.10.2015 року не є доказом укладення між банком та ОСОБА_2 договору про надання банківських послуг і отримання останнім якихось грошових сум та наявності боргів перед банком.

Крім того, в заяві ОСОБА_2 від 26.10.2005 року вказано, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами (з якими відповідач ознайомлений) складають між ним і банком договір про надання банківських послуг / а. с. 9 /.

Доказів того, що ОСОБА_2 дійсно ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами позивач суду не надав.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» надав копію Умов і Правил надання банківських послуг, що існували у ПАТ КБ «ПриватБанк» (про що свідчить сам текст цього документу і відбиток круглої печатка ПАТ КБ «ПриватБанк» на ньому) / а. с. 10-11 /, тоді як на момент звернення 26.10.2005 року ОСОБА_2 з заявою до банку про видачу кредитної картки банк мав назву ЗАТ КБ «Приватбанк» (про що свідчить в графі «відмітки банку» відповідний текстуальний запис і відбиток круглої печатка ЗАТ КБ «ПриватБанк» на заяві) / а. с. 9 /.

Отже, банком знову надано суду доказ, який не можна вважати належним та допустим.

При вище наведених обставинах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Інші доводи позивача, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права, як і не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Відповідно ж до ст. 212 ПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Справа розглянута судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 10,11, 58,59,60 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих позивачем.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: