Справа № 452/1735/15 Головуючий у 1 інстанції:Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/2346/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Павлишина О.Ф.,Федоришина А.В.,

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_7, про звільнення майна з-під арешту, стягнення майнової шкоди,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулися з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_7; з врахуванням доповнених вимог, прийнятих судом, про звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_1, та стягнення майнової шкоди в сумі 544,38 грн. і судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що на спірну квартиру неправомірно накладено арешт і заборону на відчуження, а також заподіяно майнову шкоду ОСОБА_3 Просять позов задовольнити.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_7 Ухвалено звільнити з-під арешту, накладеного постановою головного державного виконавця Личаківського відділу державного виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 22 жовтня 2014 року, та зняти заборону на відчуження даної квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6 Стягнуто з Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 544,38 грн. та судовий збір в розмірі 730,80 грн.

Рішення оскаржив Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, посилаючись на його безпідставність та незаконність. Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального і процесуального права, доказам у справі. Просить таке скасувати. Зазначає, що ОСОБА_3 є боржником у зв'язку із стягнення з нього в користь ОСОБА_7 аліментів на їх дочку. Арешт на все майно боржника накладено у зв'язку з тим, що ним допущена заборгованість по сплаті аліментів більше як за три місяці. Боржник не повідомив судового виконавця, що спірна квартира перебуває у спільній власності позивачів. При перевірці майнового стану боржника це не було встановлено державним виконавцем. Просить скасувати оскаржуване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.11, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Визнані сторонами обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в частині стягнення з Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції майнової шкоди в користь ОСОБА_3 та судових витрат, не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 3 лютого 2012 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_7 аліменти на їх дочку в розмірі 450 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.20-21,31-32). Зазначене судове рішення звернуто до виконання. З 13 жовтня 2014 року виконання цього рішення суду проводить Личаківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (а.с.6). Постанову про відкриття виконавчого провадження надіслано сторонам цього провадження.

15 жовтня 2014 року боржником подано до відділу виконавчої служби заяву про долучення доказів сплати аліментів у добровільному порядку, до якої додано квитанції про переказ коштів стягувачеві (а.с.7,39-49). 20 жовтня 2014 року державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості. Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 встановлено наявність заборгованості в розмірі 1 550 грн., що перевищує розмір заборгованості за три місяці (450х3=1350) - (а.с.51).

При перевірці майнового стану боржника державним виконавцем не виявлено нерухомого майна, яке йому належить, у тому числі і на праві спільній власності з іншими особами. Із копії листа головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції № В-ІІ від 22 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 було надіслано розрахунок заборгованості по аліментах станом на 20 жовтня 2014 року та запропоновано надати оригінали квитанцій по сплаті заборгованості для уточнення сплачених сум. Цього ж дня було винесено постанову про арешт майна ОСОБА_3 та оголошення заборони на відчуження такого, яку направлено на виконання (а.с.124).

Позивачі та ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до ст. ст. 57, 74 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна та заборони на його відчуження. У разі наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

З урахуванням уточнених сум заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів, станом на 22 жовтня 2014 року, така була меншою, ніж за три місяці. Задовольняючи позов в частині звільнення з-під арешту спірної квартири, накладеного відповідно до постанови головного державного виконавця Личаківського відділу державного виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 22 жовтня 2014 року, та зняття заборони на її відчуження, суд першої інстанції зробив вірний висновок про відсутність підстав для арешту майна боржника і заборони його відчуження. З такими висновками суду належить погодитися.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо підставності позовної вимоги про стягнення в користь ОСОБА_3 майнової шкоди.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника. Відомості про наявність у ОСОБА_3 на праві спільної власності з іншими особами спірної квартири на час накладення арешту та заборони у виконавчому провадженні були відсутні. Про це ОСОБА_3 та інші співвласники квартири не повідомили державного виконавця, постанову про накладення арешту та заборони не оскаржили. Разом з тим, 19 травня 2015 року 2015 року за замовленням співвласника спірної квартири ОСОБА_6 (а.с.27,98) проведено оцінку спірної квартири (а.с.68-100). Фінансовий документ на підтвердження витрат ОСОБА_3 у зв'язку з оцінкою майна не наданий.

За ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні їх повноважень.

Статтями 22 і 1166 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

За ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Джерелом коштів держави є державний бюджет, а його розпорядником - Державна казначейська служба України. Отже, відповідачем у справі про відшкодування шкоди, органами державної виконавчої служби, є держава в особі відповідного відділу державної виконавчої служби та Державної казначейської служби України, яка до участі в цій справі не залучена.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3 понесені витрати, пов'язані з проведенням оцінки вартості квартири в розмірі 500 грн. та отримання довідки МБТІ у розмірі 44,38 грн., чим йому заподіяна майнова шкода, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі; оскільки належні та допустимі докази цього не надані. Тому відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди в користь ОСОБА_3

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення із Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції в користь ОСОБА_3 майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Розподіл судових витрат між сторонами проводиться відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Встановлено, що при зверненні до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони на відчуження позивачами сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. (а.с.1-3). При доповненні позовної заяви вимогою про стягнення майнової шкоди додатково сплачено 487,20 грн. (а.с.24-25,67), хоч необхідно було сплатити 243,60 грн. Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції сплачено судовий збір в розмірі 621,88 грн. (267,96+353,92). Позов задоволено частково. Виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат відповідно частини задоволених позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат в користь позивачів. Сума зайво сплаченого судового збору може бути повернута, а не стягнута з іншої сторони.

Керуючись ст.ст. 88, 303, п. 1, п.2 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року в частині стягнення із Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 544,38 грн. та судових витрат,- скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення в його користь із Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 544,38 грн. майнової шкоди та судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді