Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 рік м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом:

Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві позивач вказує, що 10.02.2006 року відповідачка отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає стоку дії картки.

Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з: заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує.

Станом на 30.11.2015 року у відповідачки виникла заборгованість в сумі 16 8854,05 грн., що складається з:

- заборгованості за кредитом 7996,82 грн.;

- заборгованості по процентам за користування кредитом - 6807,04 грн.;

- заборгованості по пені та комісії - 800 грн.;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн.

- штрафу (процентна складова) 780,19 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості, а також судові витрати.

В судове засідання представник позивача в особі ОСОБА_2 не зявилася, але, відповідно до заяви, яка є у справі, просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити.

В судове засідання відповідачка та її представник в особі ОСОБА_3 не зявилися, але представник надав заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності. Крім того вони надали суду письмові заперечення проти позову, в яких вважають позовні вимоги безпідставними та просять суд відмовити, а також застосувати строки позовної давності.

Суд, розглянувши заяви, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оригінал кредитної справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, відповідно до укладеної 10.02.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк та відповідачкою угоди, остання отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді

встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає стоку дії картки.

Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з: заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг, копії яких є у справі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказану кредитну угоду, яка є предметом спору.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладеної угоди та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений угодою строк (термін) її виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України.

Вищевказану кредитну угоду, яка є предметом даного спору, на даний час не визнано недійсною, не розірвано……, вона має законну силу, а тому, відповідно до вимог ст.629 ЦК України, є обовязковою для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання за цими угодами припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує.

Станом на 30.11.2015 року у відповідачки виникла заборгованість в сумі 16 8854,05 грн., що складається з:

- заборгованості за кредитом 7996,82 грн.;

- заборгованості по процентам за користування кредитом - 6807,04 грн.;

- заборгованості по пені та комісії - 800 грн.;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн.

- штрафу (процентна складова) 780,19 грн.

Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, який є у справі.

Таким чином, відповідачка порушує умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, суд вважає, що вина відповідачки у тому, що виникла вищевказана заборгованість перед позивачем, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належні та достатні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідачка суду не надала.

У своїх письмових запереченнях відповідачка безпідставно посилається на Положення ДСТУ 4163 2003, оскільки, зазначене Положення не розповсюджуються на довідки про стан заборгованості та розрахунки заборгованості, які несуть інформативний характер.

Згідно частини 1 вищевказанного Положення, цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи): постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи.

Крім того, посилаючись на Декрет КМУ "Про стандартизацію і сертифікацію", відповідачка не зазначила, які саме стандарти порушено позивачем та яким чином ці положення можуть вплинути на кредитні зобов'язання між сторонами ?

Для підтвердження заборгованості за кредитним довором позивачем надано виписку по картрахунку, яка є в справі.

Звинувачення відповідачкою позивача щодо можливості у будь-який момент на свій розсуд в односторонньому порядку стягнути всю суму кредиту, розірвати договір або змінити його положення - є безпідставними, оскільки положеннями кредитного договору, який є предметом даного позхову, чітко прописано події, які передують прийняттю кредитором рішення про припинення або зміну договору, у тому числі, й зміну процентної ставки, зміна якої можлива лише при настанні конкретних обставин. Тобто, при підписанні кредитного договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов'язків, одночасно встановивши рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору.

Посилання відповідачки ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та твердження про те, що умови кредитної угоди, яка є предметом даного спору, є несправедливими, суд вважає безпідставними та надуманими, оскільки, належні та достатні докази на їх підтвердження, відповідачка суду не надала

При цьому, судом встановлено, що кредитну угоду, яка є предметом даного спору, позивачка уклала добровільно, ніякого тиску на неї представниками позивача не чинилося.

Також, згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в частині права кредитора на повернення всієї суми кредиту, є безпідставним, оскільки, до відповідача позивачем не застосовані інші, окрім передбачених вказаними положеннями закону, засоби впливу. Вся передбачена інформація відповідно до норм законодавства була оприлюднена (оферта). Підтвердженням цього є звернення позичальника до банку за наданням кредиту, оформленням кредиту за обраними ним умовами, які послідовно відображені в кредитному договорі, який і є підтвердженням обізнаності позичальника з умовами, які були запропоновані (акцепт). Приєднання оферти до підписаного договору законодавчо не передбачено.

Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто, фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

При підписанні кредитного договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов'язків, одночасно встановив рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору.

У своїх письмових запереченнях відповідачка посилається на необхідність застосування вимог ст.551 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами, в розумінні ст. 551 ЦК України, можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи важкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не тільки боржника), які заслуговують на увагу.

Згідно з п. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Отже, пеня за неналежне виконання зобов'язань за Договором в частині погашення сум кредиту та відсотків кредиту, підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, по-перше, в даному випадку розмір неустойки не перевищує значно розмір збитків, по-друге, жодного належного та достатнього доказу на підтвердження того факту, що існують обставини, які мають істотне значення (н-д, скрутне матеріальне становище позивачки, наявність на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей……..), надано не було.

Крім того, згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Заперечення відповідачки про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке грунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Більше того, загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі змісту цього тлумачення не можуть бути ототожнені санкції та вид відповідальності.Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можє застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, згідно зі ст. 61 Конституції, не обмежується розмір санкцій або їх набір при залученні до одного виду юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст.ст.256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Відповідачкою були вчинено дії, що свідчать про визнання нею свого боргу перед позивачем, оскільки, як вбачається з виписки по рахунку, яка є в справі, відповідачка неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких було внесено - 20.04.2015 pоку.

При цьому, даний видж кредитної угоди має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Відповідно до п.6.5. Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.6.6. Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п.8.6. Умов і правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

За положеннями п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення по кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Як вбачається з довідки позивача від 05.04.2016 року, яка є у справі, відповідачці за угодою, яка є предметом даного позову, було видано наступні картки: № о576594, дата відкриття рахунку-20.02.2006 рік, строк дії 31.01.2013 рік; № о4643369, дата відкриття рахунку-30.08.2010 рік, строк дії 31.08.2014 рік; № о360269, дата відкриття рахунку-03.02.2012 рік, строк дії 31.12.2015 рік.

Враховуючи вищевикладене, дана позовна заява подана в межах строків позовної давності, а твердження відповідачки та її представника про сплив строку звернення до суду з даним позовом, суд вважає безпідставним та надуманим.

Невизнання відповідачкою позовних вимог свідчать про її намагання уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) умов вищезазначеної кредитної угоди.

Отже, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів законності, обєктивності, справедливості, розумності, добросовісності, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 10.02.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк та ОСОБА_1, в сумі 16 8854,05 грн.

Крім того, відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про судовий збір», ст.ст.526,527,530, 549-552, 610-612, 614, 615, 617, 625, 626, 628, 629, 631, 638, 651, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, укладеним 10.02.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк та ОСОБА_1 в сумі 16 8854,05 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 7996,82 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 6807,04 грн.; заборгованості по пені та комісії - 800 грн.; штрафу (фіксована частина) 500 грн.; штрафу (процентна складова) 780,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 1378 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду ОСОБА_4