Номер провадження 22-ц/788/227/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Сумської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_5, Сумська міська рада, про встановлення факту належності житлового будинку, визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Ковпаківської районної ради в м. Суми та визнання недійсним свідоцтва про право власності на половину житлового будинку та визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

Звертаючись з позовом ОСОБА_4 просив: визнати частково недійсним рішення Виконавчого комітету Ковпаківської районної в м. Суми, ради № 128, від 26.09.2000 року в частині вказівки про право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Пархоменко 23 за ОСОБА_6, вказавши, що цілий, житловий будинок по вул. Пархоменко 23 в м. Суми, на праві приватної власності належить ОСОБА_7; визнати недійсними свідоцтва про право власності на половину житлового будинку, видане Ковпаківською районною в м. Суми радою: від 04.10.2000 року на імя ОСОБА_6 та від 10.01.2001 року на імя ОСОБА_7; визнати факт належності на праві приватної власності, житлового будинку та господарських будівель розташованих по вул. Пархоменко 23 в м. Суми, ОСОБА_7, який помер 14.07.1999 року; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на половину житлового будинку видане Ковпаківською районною в м. Суми радою від 04.10.2000 року на ім'я ОСОБА_7, вказавши що відповідно до даного свідоцтва цілий, житловий будинок по вул. Пархоменко 23 в м. Суми, дійсно належить ОСОБА_7 на праві приватної особистої власності; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.07.2001 року виданого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (зареєстрованого в реєстрі за № 42) відповідно до якого спадкоємцями майна ОСОБА_7 в рівних частинах є ОСОБА_8 та ОСОБА_9; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після померлого 14.07.1999 року батька ОСОБА_7; визнати право власності на житловий будинок А-1, з надвірними господарчими та побутовими будівлями: сарай-кухня, літ. В, погріб літ. п/г, сіни літ. Г, сарай літ. В, вбиральня літ. Е, сіни літ. в, огорожа № 1-4, за адресою м. Суми, вул. Пархоменко 23 за ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки в порядку спадкування після померлого 14.07.1999 року батька ОСОБА_7 та у розмірі 1/6 частки після померлої 05.12.2013 року матері ОСОБА_10, всього у розмірі 1/2 частки.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт належності на праві приватної власності, при житті ОСОБА_7, який помер 14.07.1999 року, житлового будинку та господарських будівель розташованих по вул. Пархоменко 23 в м. Суми.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель розташованих по вул. Пархоменко 23 в м. Суми, після смерті батька ОСОБА_7, який помер 14.07.1999 року.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.07.2001 року виданого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 (зареєстрованого в реєстрі за № 42) відповідно до якого спадкоємцями майна ОСОБА_7 в рівних частинах є ОСОБА_10 та ОСОБА_9

Визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/3 частину домоволодіння за адресою м. Суми, вул. Пархоменко 23, яке складається з житлового будинку А-1, з надвірними господарчими та побутовими будівлями: сарай-кухня, літ. В, погріб літ. п/г, сіни літ. Г, сарай літ. В, вбиральня літ. Е, сіни літ. в, огорожа № 1-4, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, який помер 14.07.1999 року та на 1/6 частину вищевказаного домоволодіння після смерті матері ОСОБА_10, яка померла 05.12.2013 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, який народився 09 жовтня 1955 року, батьками зазначені: батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_10А.( т. 1 а.с. 5).

Відповідно до акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 19.09.1979 року, новий житловий будинок жилою площею 51,5 кв.м. та прибудинкові споруди за адресою м. Суми вул. Пархоменко, 23, були введені в експлуатацію ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 209-210)

Разом з ОСОБА_7 проживала його дружина - ОСОБА_10 та донька - ОСОБА_9, за адресою м. Суми вул. Пархоменко, 23, ОСОБА_4 в даному будинку постійно мешкав до 1993 року, який згодом переїхав на квартиру по вул. 9 Січня де зареєстрований і по теперешній час (т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 10-16).

14.07.1999 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6)

Нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.07.2001 року на житловий будинок № 23 по вул. Пархоменко в м. Суми на імя ОСОБА_9С, та ОСОБА_10, в рівних частинах кожній, після смерті ОСОБА_7, який помер 14.07.1999 року (т. 1 а.с. 80, 131).

Згідно зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкове майно, що належало ОСОБА_7 складалося з житлового будинку А-1, з надвірними господарчими та побутовими будівлями: сарай-кухня, літ. В, погріб літ. п/г, сіни літ. Г, сарай літ. В, вбиральня літ. Е, сіни літ. в, огорожа № 1-4, що знаходився за адресою: м. Суми, вул. Пархоменко 23, та який належав померлому, а саме - 1/2 належала ОСОБА_7 особисто, а 1/2 його батьку, ОСОБА_12, який помер, при цьому ОСОБА_7 прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

05.12.2013 року померла ОСОБА_10, при цьому заповіту вона не залишила. Після її смерті, спадщину після неї, у рівних частках, шляхом написання нотаріальної заяви, прийняли ОСОБА_4 та ОСОБА_9С.(т. 1 а.с. 7, 55,56).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту належності на праві власності при житті ОСОБА_7 житлового будинку та господарських будівель по вул. Пархоменко, 23 в м. Суми місцевий суд виходив з того, що такий факт знайшов підтвердження зібраними по справі доказами. Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини на 1/3 частину житлового будинку, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2001 року, визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння після смерті батька ОСОБА_7 та на 1/6 після смерті матері ОСОБА_10, місцевий суд виходив з того, що позивач ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, так як фактично вступив в управління спадковим майном, шляхом прийняття участі у похованні батька, користування будинком, земельною ділянкою, розпорядженням майном покійного батька, доглядав за худобою. Проте, колегія суддів з даними висновками суду погодитися не може.

Як вбачається з матеріалів справи, інвентаризаційної справи на будинок та не заперечується позивачем житловий будинок за адресою м. Суми, вул. Пархоменко, 23 відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю від 25.02.1955 р. належав ОСОБА_6. А відповідно до свідоцтва про право власності від 11.11.1955 року батько ОСОБА_7 став володіти 1/2 частиною даного домоволодіння у звязку з її купівлею на торгах. Згідно договору забудови та рішення виконкому від 12.03.1959 року власники почали будівництво нового будинку. Як вбачається з акту обстеження від 27.02.1968 року старий деревяний будинок було знесено та побудовано новий будинок. Завершено будівництво 19.09.1979 року, про що було складено акт, який затверджений рішенням виконавчого комітету Ковпаківської районної ради депутатів м. Суми від 20.11.1979 року №445. Помер ОСОБА_12 19.11.1975 року а ОСОБА_7 14.07.1999 року. Тобто новий будинок, як вбачається з акту обстеження, фактично був побудований ще за життя ОСОБА_12 Батько позивача право іншого співвласника на будинок не оспорював і своє одноосібне право власності за життя не оформив. Проте, рішенням виконавчого комітету Ковпаківської районної ради депутатів в м. Суми №128 від 26.09.2000 року було вирішено вважати житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Пархоменко, 23 в м. Суми належним на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_13, кожному в розмірі 1/2 частини, про що було видано свідоцтво про право власності від 4.10.2000 року на імя ОСОБА_7 та від 10.01.2001 року на імя ОСОБА_12 Тому, вимоги позивача про встановлення факту належності всього домоволодіння тільки його батьку ОСОБА_7 не підтверджується зібраними по справі доказами, не узгоджується з наявними свідоцтвами про права власності на дані домоволодіння та рішенням органу виконавчої влади, який визнав право власності на домоволодіння за ОСОБА_12 та ОСОБА_7 в рівних частинах.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) Якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) Якщо він подав держаній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем на час смерті батька ОСОБА_7, який помер 14.07.1999 року, у спірному домоволодінні він не проживав, оскільки отримавши квартиру в 1993 році залишив спірне домоволодіння і переїхав разом з сімєю до квартири по вул. 9 Січня, б 17, кв. 90 в м. Суми де прописався і більше місяця реєстрації не змінював. На час смерті батька позивача в домоволодінні проживали мати позивача ОСОБА_10 та рідна сестра ОСОБА_9 разом з чоловіком та дітьми. Про смерть батька позивач знав, так як був присутній при похованні, проте, з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька не звертався і питання про свої права на спадкове майно на протязі 15 років після смерті батька не піднімав. Про що підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

Лише після смерті матері ОСОБА_10, яка померла 5 грудня 2013 року, позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини на 1/4 частину домоволодіння, яка була прийнята нотаріусом.

Не надав суду позивач і доказів щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном померлого батька на протязі шести місяців після його смерті. Дані обставини перевірялися і апеляційним судом, проте жодних доказів позивач не надав. На запитання апеляційного суду, яке майно батька позивач забрав у своє фактичне володіння, чи вступив у фактичне управління останнім, ОСОБА_4 не назвав.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що він після смерті батька продовжував обробляти город, виконував будівельні та ремонтні роботи і покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 про те, що позивач приймав участь в догляді худоби батьків, на думку колегії суддів не може свідчити про вступ у фактичне управління або володіння спадковим майном. Таку участь позивача колегія суддів розцінює як допомогу з боку сина своїй матері. Оскільки саме вона разом з донькою проживаючи в спадковому домоволодінні разом з спадкодавцем, після смерті останнього вступили в фактичне володіння та управління спадковим майном, несли основний тягар по його утриманню та ремонту. Доказів про те, що позивач ніс грошові чи інші витрати по утриманню і розбудові спадкового майна останній не надав.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 в частині встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті батька колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2001 року та визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння після смерті батька ОСОБА_7 та на 1/6 частину після смерті матері ОСОБА_10 Рішення суду щодо даних позовних вимог підлягає скасуванню згідно вимог ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні даних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав і для ухвалення рішення про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину домоволодіння після смерті матері ОСОБА_10

Відповідно до ст. 3 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.

Проте колегія суддів не вбачає наявності спору щодо даного права позивача. Його заява про прийняття спадщини після смерті матері на 1/4 частину спадкового майна прийнята нотаріусом, відповідачка ОСОБА_3 не заперечує право позивача на 1/4 частину спадщини, про що підтвердила в суді апеляційної інстанції, офіційної відмови від нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач не отримував. Тому колегія суддів не вбачає перешкод для позивача у оформленні свого права на спадкове майно в позасудовому порядку.

У звязку з задоволенням апеляційної скарги сплачений ОСОБА_17 судовий збір в сумі 1461 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2015 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту належності на праві приватної власності при житті ОСОБА_13, який помер 14.07.1999 року, житлового будинку та господарських будівель розташованих по вул. Пархоменко, 23 в м. Суми, встановлення факту прийняття спадщини на 1/3 частину житлового будинку, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2001 року, визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння після смерті батька ОСОБА_13 та на 1/6 частину після смерті матері ОСОБА_10 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1461 грн. на відшкодування судового збору за апеляційний розгляд.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -