Справа № 522/5134/15-ц
Провадження № 2/522/1343/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк» про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, що був уточнений, до ПАТ «Фідобанк», у якому просить визнати недійсним Договір про внесення змін до Договору кредиту № 015-в/47 від 27.05.2008 року, укладеного 04.06.2009 року між ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача своєї думки щодо уточненого позову не висловили, сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив.

Суд, вивчивши матеріли справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню підлягають з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 27.05.2008 року між ОСОБА_1 та АБ «Факторіал - Банк» укладено Договір кредиту № 015-в/47, відповідно до якого банк надав йому кредит в сумі еквівалентній 49 000 (сорок дев'ять тисяч) доларів США для реконструкції художньої майстерні строком на 15 років.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «СЕБ Банк» (який був правонаступником АБ «Факторіал - Банк»,а в подальшому їх правонаступником став ПАТ «ФІДОБАНК») 04.06.2009 року було укладено Договір про внесення змін до Договору кредиту № 015-в/47 від 27.05.2008 року.

Вказаний Договір про внесення змін до кредитного Договору, змінив графік погашення заборгованості та розміри щомісячних внесків в рахунок погашення кредиту.

Відповідно до висновку № 4217/02 від 18.11.2015 року судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_1 у наданому на експертизу договорі про внесення змін до Договору кредиту № 015-в/47 від 27.05.2008 року укладеному між ПАТ «СЕБ Банк» і ОСОБА_1, розміщений на другому аркуші договору в розділі «Позичальник» ліворуч від друкованого запису /ОСОБА_1/, виконаний не самим ОСОБА_1, а іншою особою.

Умови визнання кредитних договорів недійсними та вимоги законодавства, що стосуються їх чинності, встановлені ЦК (статті 10481052, 1054),

Вимогами статей 1048-1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ІДК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір мас укладатись обовязково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що повязані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Згідно з вимогами ст. 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зі змісту п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Згідно п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Судам відповідно до статті 215 ЦК ( 435-15 ) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.?

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

У звязку з тим, що уході розгляду вищевказаної цивільної справи, було проведено судову почеркознавчу експертизу, якою було встановлено, що дійсно Позивачем не підписувався Договір про внесення змін до Договору кредиту, що підтверджує твердження Позивач, що між ним та Банком не було досягнуто згоди, щодо умов Договору про внесення змін до кредитного Договору та не було підписано вказані зміни, цей Договір є оспорюванним, оскільки на підставі цього Договору про внесення змін до кредитного Договору з нього Відповідачем примусово стягується заборгованість за кредитним Договором, що суттєво порушує його охороняємі законом права та інтереси.

Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк» про визнання недійсним договору - задовольнити.

Визнати недійсним Договір про внесення змін до Договору кредиту № 015-в/47 від 27.05.2008 року, укладеного 04.06.2009 року між ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 26.04.2016