Справа № 653/813/16-ц
Провадження № 2/653/392/16
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

15.04.2016

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Карпенко І.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні її майном, шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 76.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 76. У зазначеному житловому будинку також зареєстровані: її син ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 Проте, з 2001 року ОСОБА_2 постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_3 з 2009 року у м. Мелітополь, Запорізької області. Не зважаючи на те, що відповідачі вже тривалий час проживають за іншими адресами, жодних витрат по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг не несуть, у добровільному порядку зніматись з реєстрації за адресою позивача не бажають. Враховуючи те, що такі дії відповідачів чинять перешкоди позивачу щодо розпорядження її майном, тому остання звернулась до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити. Також зазначила, що у звязку з реєстрацією відповідачів за її адресою, вона змушена сплачувати значні кошти на оплату комунальних послуг, при цьому відповідачі всіляко ухиляються від відшкодування цих витрат, та взагалі не бажають приймати участь в утриманні майна.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд вважає за можливе згідно ст. ст.224, 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 22 вересня 1989 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 липня 1994 року, договору дарування від 13 листопада 1995 року належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 76.

Згідно записів побудинкової книги на домоволодіння №76 по вул. Суворова в м. Генічеську, за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 з 19 лютого 1999р., та ОСОБА_4 з 21 травня 2008р.

Відповідно до акту обстеження зареєстрованих та фактично мешкаючих громадян у м. Генічеську по вул. Суворова,76 від 21 грудня 2015р., складеного депутатом Генічеської міської ради ОСОБА_5, встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 Проте, фактично за даною адресою мешкає лише ОСОБА_1; ОСОБА_2 з 2001 р. мешкає у с. Кирилівка; ОСОБА_7 з 2009р. мешкає у м. Мелітополь.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користується жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Угоди щодо порядку користування житловим будинком між сторонами не було укладено.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за №2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк, тощо).

Таким чином, оскільки у суді доведено, що відповідачі у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку не проживають понад один рік, не оплачують за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участь у спільному побуті, вони вважаються такими, що втратили право користування житлом, тому, суд вважає, що існує достатньо підстав для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: вул. Суворова,76 у м. Генічеську Херсонської області, яке належить позивачу.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком №76, що розташований за адресою: вул. Суворова, м. Генічеськ, Херсонської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_8