ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/1580/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"19" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивач не з'явився;

відповідач не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КРЕАТИВ ГРУП» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «КРЕАТИВ ГРУП» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «КРЕАТИВ ГРУП») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач - ОСОБА_1 з 15 квітня 2015 року працював на посаді бізнес-контролера по внутрішньому аудиту в ПАТ «КРЕАТИВ ГРУП». 06 серпня 2015 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) за переведенням працівника за його згодою на інше підприємство, однак повний розрахунок при звільненні відповідач провів лише 24 вересня 2015 року, а відтак позивач просить стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 07 серпня 2015 року по 23.09.2015 року у розмірі 23 023,11 грн.

В судове засідання позивач не з'явився, однак надав заяву, у якій підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у своїй заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Оскільки відповідач в судове засідання свого представника не направив, відповідної заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 15 квітня 2015 року працював на посаді бізнес-контролера по внутрішньому аудиту в відділі внутрішнього аудиту ПАТ «КРЕАТИВ ГРУП».

06 серпня 2015 року його було звільнено з займаної посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за переведенням працівника за його згодою на інше підприємство.

ПАТ «КРЕАТИВ ГРУП» було нараховано позивачу заробітну плату за червень, липень та 6 робочих днів серпня 2015 року За травень місяць було нараховано позивачу заробітну плату у розмірі 36 620,68 грн., що підтверджується довідкою №233 від 09.09 2015 року та не спростовано відповідачем, проте останнім зазначені кошти позивачу виплачені були лише 24 вересня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

А згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Водночас, за змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеного вище рішення Конституційного Суду України, надав і Пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13, зокрема у її п. 20.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 та у наведеній постанові Пленуму Верховного Суду України, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, а отже, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-144цс14, яка є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

При цьому, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 5 розд. ІV Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

У відповідності до довідки наданої ПАТ «КРЕАТИВ ГРУП» про доходи ОСОБА_1 за останні п'ять місяців роботи на підприємстві, середньоденна його заробітна плата, розрахована судом у відповідності до Порядку, складала за 697,67 грн., а враховуючи, що час затримки розрахунку з ним після його звільнення судом склав 33 днів, суд дійшов висновку, що позивачу підлягає виплаті середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який складає 23 023,11 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене, беручи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13 та керуючись стст. 47, 116, 117 Кодексу законів про працю, стст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 213 - 215, 218, 367 Цивільного процесуального кодексу України Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «КРЕАТИВ ГРУП» (Кіровоградська обл., Кіровоградський р-н., с. Соколівське, пр. Комсомольський, 20, , п/р 20 в філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» м. Кіровоград, код банку 000323475) на користь ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 23 023 грн. 11 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «КРЕАТИВ ГРУП» (Кіровоградська обл., Кіровоградський р-н., с. Соколівське, пр. Комсомольський, 20, , п/р 20 в філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» м. Кіровоград, код банку 000323475) на користь держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, відповідно до якого рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Ф.А.КАЛІУШКО