Справа № 409/5468/12
Провадження № 2/209/41/16
РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача за первісним позовом ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, відповідача за первісним позовом ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська, третя особа - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після померлої 30 січня 2012 року ОСОБА_4; визначити спадкову долю померлої 30 січня 2012 року ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки в праві спільної власності на квартиру, загальною площею, 63,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1; визначити, що йому належить 1/2 частка в праві спільної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначив, що він та відповідач ОСОБА_3 є рідними братами. Їх батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_4. У 1977 році його матері та членам її сімї: чоловікові, сестрі чоловіка ОСОБА_6, сину ОСОБА_1, була виділена трикімнатна квартира, розташована в АДРЕСА_2. 09 січня 1998 року помер його батько ОСОБА_5. У вищевказаній квартирі залишилися зареєстрованими він та його мати ОСОБА_4 27 січня 1998 року вони з матірью приватизували квартиру, яка була передана їм у спільну сумісну власність, без визначення часток співвласників. В 1982 році він уклав шлюб з ОСОБА_7. Після смерті батька вони з дружиною стали проживати разом з матірью в квартирі АДРЕСА_3. У 2000 році мати перенесла порушення мозкового кровообігу, що стало причиною виникнення ряду захворювань: ішемічної хвороби серця (кардіосклероз атеросклеротичний), гіпертонічної хвороби ІІІ ст. ІІ ступ. з високим ризиком, гіпертензивного серця СН ІІ Б, дисциркуляторної енцефалопатії ІІІ при гіпертонічній хворобі та церебральному атеросклерозі, дементного синдрому. Він та його дружина надавали матері необхідну допомогу, придбавали для неї лікарські препарати для підтримання її життєздатності, опікувалися матірью та її станом здоровя. 23 травня 2001 року в них з дружиною народилася донька Ксенія. Його дружина під час перебування у відпустці за догляду за дитиною здійснювала догляд і за його матірью, допомагала йому виконувати його синівські обовязки. Відповідач ОСОБА_3, який також повинний був би піклуватися про матір, не цікавився її справами, життям, потребами, хоча він неодноразово сповіщав брата про тяжкий стан здоровя матері, про необхідність лікування. В 2006 році ОСОБА_3 остаточно відмовився приймати будь-яку участь в догляді за матірью. 16 червня 2009 року мати зламала руку і до її хворобливого стану додалася важка для її віку травма, внаслідок чого мати втратила можливість самостійно обслуговувати себе, потребувала постійного стороннього догляду. Всі турботи за матірью знову лягли на нього та його дружину. Після незначного покращення самопочуття, за бажанням матері, вони з дружиною надали їй для окремого проживання у всьому придатну однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, яка на праві власності належить його дружині, і знаходиться в 10 хвилинах ходи від квартири АДРЕСА_5. Після переїзду матері до однокімнатної квартири він та його дружина продовжували піклуватися про матір, придбавали для неї продукти харчування, ліки, готували їжу, прибирали в квартирі, надаючи їй догляд, якого вона потребувала не тільки за віком, а й за медичними показниками. Сусіди, які проживали поруч із матірью, на їх з дружиною прохання, постійно навідувалися до матері та слідкували за її станом здоровя за їх відсутності. Брат ОСОБА_3 взагалі відмовився від надання матері будь-якої допомоги, якої вона потребувала. Влітку 2009 року він випадково зустрівши відповідача, розповів йому про тяжкий стан здоровя матері, попросив про допомогу, але брат відповів, щоб він не розраховував на нього. 30 січня 2012 року ОСОБА_4 померла. Він самостійно, за свій рахунок, поховав матір. Відповідач ніякої участі у витратах на поховання не приймав. Не було можливості навіть повідомити брата про смерть матері, так як він не відповідав на телефоні дзвінки. Коли брат дізнався про її смерть, він одразу ж подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої матері у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_6. Вважає, що ОСОБА_3 належить усунути від права на спадкування за законом після померлої матері, так як він умисно ухилявся від надання допомоги матері, яка потребувала піклування та допомоги. ОСОБА_3 був обізнаний в тому, що мати потребує допомоги, про що він його повідомляв, і мав можливість надати матері допомогу. ОСОБА_3 був зобов'язаний утримувати матір (спадкодавця) згідно з нормами Сімейного кодексу України. Непред'явлення матірю позову про стягнення аліментів до брата не може бути підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

18 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив: усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після померлої 30 січня 2012 року ОСОБА_4; визначити спадкову долю померлої 30 січня 2012 року ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки в праві спільної власності на квартиру, загальною площею, 63,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_7; визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, з грошовою компенсацією його частки.

28 травня 2015 року і 27 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявами, в яких уточнив свої позовні вимоги за зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просить визнати за ним право власності на 1/4 частку в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_8.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що 30 січня 2012 року померла його мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_5, яка була виділена його батькам, сестрі батька та брату ОСОБА_1 Він не був зареєстрований у вказаній квартирі, так як з 1976 по 1978 рік служив в армії, а після повернення проживав разом з батьками до 04 травня 1983 року. В 1982 році ОСОБА_1 створив сімю та переїхав проживати із дружиною до квартири, розташованої АДРЕСА_9. В 1993 році брат прописався до батьків у спірну квартиру, але разом з ними не проживав. Він у 1979 році також створив сімю та переїхав разом із дружиною на постійне проживання до ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони з дружиною не забували батьків, провідували їх, підтримували родинні відносини. Коли батько захворів, він часто доглядав за батьком, який не вставав з ліжка. Також до батьків часто приходили його, ОСОБА_3, діти та допомагали батькам. Мати часто дзвонила до брата ОСОБА_1, просила допомоги почергувати біля батька, але він жодного разу не прийшов. 09 січня 1998 року батько помер. Після його смерті в квартирі АДРЕСА_10 залишилися зареєстрованими ОСОБА_1 та їх мати, хоча фактично в квартирі проживала тільки мати, а ОСОБА_1 та його дружина взагалі не проживали разом із матірью. 27 січня 1998 року зазначена квартира була приватизована на імя матері та брата без зазначення у свідоцтві про право власності на житло часток співвласників. Ще за своє життя мати неодноразово у їх з братом присутності казала, що квартира після її смерті повинна бути поділена між ним та братом. У 2000 році мати захворіла, перенесла гостре порушення мозкового кровообігу, що стало причиною виникнення різних хвороб. Щоб доглядати за матірью він взяв відпустку на роботі, весь час піклувався про матір, доглядав її, купляв ліки. Доглядати матір також допомогла сестра дружини - ОСОБА_8 та її мати - пенсіонерка. Вони проживали поверхом нижче, часто були поряд з матірью. ОСОБА_1 не приходив до матері. Після того, як самопочуття матері покращилося, брат, не порадившись з ним, вселився із своєю сімєю до квартири АДРЕСА_5, пообіцявши доглядати за матірью, але того ж дня вивіз речі матері та її саму в однокімнатну квартиру АДРЕСА_11. Після переселення мати кожен день приходила до своєї квартири АДРЕСА_12, але потрапити до квартири не могла, оскільки брат та його дружина не відчиняли їй двері, лаялися на неї, казали, що не хочуть її бачити, і щоб вона більше не приходила. Він підтримував з матірью звязок, провідував її в однокімнатній квартирі, приносив їй харчі, ліки, ключів від цієї квартири в нього не було. Він бачив, що матері ставало все гірше, що вона потребує догляду, і запропонував їй жити разом із його сімєю, але мати бажала жити тільки в своїй квартирі по вул. Харківській. Переселивши матір до однокімнатної квартири, брат автоматично розірвав звязок з її близькими людьми, старими сусідами, друзями, які могли постійно дбати про неї. ОСОБА_1 не надавав матері належної допомоги, не піклувався про неї. Дії брата призвели до різкого погіршення стану здоровя матері та прискорення її смерті. Вона померла в однокімнатній квартирі на самоті. Про смерть матері брат нікого не повідомив, поховав її без традиційного обряду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2014 року, первісний позов ОСОБА_1 був задоволено. Усунуто ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після померлої 30 січня 2012 року ОСОБА_4 Визначено спадкову долю після померлої ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_13, загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м. Визначено за ОСОБА_1 частку в праві спільної сумісної власності в розмірі 1/2 частки на квартиру АДРЕСА_14, загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м. Вирішено питання про стягнення судового збору. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено спадкову долю після померлої 30 січня 2012 року ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки на квартиру АДРЕСА_13, загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м. Вирішено питання про стягнення судового збору В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 січня 2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2014 року в частині первісних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом скасовані, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 січня 2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2014 року залишено без змін.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтримував свої позовні вимоги про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_4, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову в цій частині. Не визнав зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_10 в порядку спадкування за законом.

Пояснив суду, що він та його дружина доглядали за матірью з 2000 року, а померла мати у віці 75 років. ОСОБА_3 участі у догляді за матірью не приймав. Квартира АДРЕСА_15, де проживала мати, знаходиться на восьмому поверсі, ліфт у підїзді не працював, але також не працював ліфт і у підїзді будинку 7 по вул. Харківській, де на 8-му поверсі розташована спірна квартира 64. У вересні 2011 року він, на прохання матері, відключив стаціонарний телефон у квартирі АДРЕСА_16, бо він її заважав, а мати погано чула. Один раз, коли у матері був День народження - 70 років, ОСОБА_3 приходив до квартири АДРЕСА_17. З 2009 року він отримував пенсію матері за довіреністю і віддав гроші матері. Потім ці гроші він тратив на продукти та ліки. Мати казала йому, що брат ОСОБА_3 її не відвідує. Мобільного телефону у матері не було Мати не була інвалідом, померла вдома. Згідно довідки 1-ї поліклініки, яка видана після смерті матері, вона потребувала стороннього догляду з 2000 року, після того, як в неї стався інсульт. З травня 2011 року до матері додому приходив лікар, якого вони викликали. Про смерть матері він намагався сповістити брата по телефону, але останній не відповідав.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення його від права на спадкування за законом. Свій позов про визнання за ним права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_18 підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню.

Пояснив суду, що їх мати ОСОБА_4 з 2002 року до дня смерті проживала у квартирі, що належить дружині ОСОБА_9, АДРЕСА_19, яка розташована на 8-му поверсі. У 2000 році мати перенесла інсульт і потребувала сторонньої допомоги, вони її виходили. З 2000 року до кінця 2011 рік він надавав допомогу своїй матері, привозив ліки, продукти, спілкувався із матірью по телефону, приходив до матері декілька разів на місяць, коли вона просила. Бували випадки, коли він не міг потрапити до квартири, бо мати погано чула і не відкривала двері, а у нього ключів від квартири не було. Після інсульту у матері прогресував склероз, вона забувала, плутала події, погано чула на одне вухо. Йому було відомо, що брат ОСОБА_1 погано доглядав за матірью, вона не могла самостійно правильно приймати ліки. Він пропонував матері переїхати проживати до нього, але мати весь час казала, що хоче жити тільки у своїй квартирі АДРЕСА_20, де проживала раніше із батьком. Про бажання проживати в своїй квартирі мати казала і ОСОБА_1, але той відповідав, щоб вона не видумувала, а сиділа там, де живе. Брат переселив матір до квартири АДРЕСА_16 самовільно, не порадившись із ним. Його позбавили можливості доглядати за матірью. Коли мати залила водою сусідів, він казав брату ОСОБА_1, щоб він перевіз її у квартиру по вул. Харківській, але той не захотів і відповів, що вона і там все затопить. Брат ОСОБА_1 міняв замки та вхідних дверях квартири, де проживала мати, відключив стаціонарний телефон в квартирі., щоб ваін ОСОБА_10 не міг з нею спілкуватися. Вважає, що брат умисно не повідомив його про смерть матері, хоча міг зателефонувати йому, або сказати про це батькам його - ОСОБА_11 дружини, які проживають з ним по сусідству.

Представник третьої особи - Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, завідувач нотаріальної контори ОСОБА_12 надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідно ч.2 ст. 158 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_18 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири необхідно задовольнити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братами. Їх батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про одруження (т.1 а.с. 20), свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (т.1 а.с. 19), свідоцтвом про народження ОСОБА_3

30 січня 2012 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с. 32).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_21, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 27 січня 1998 року Відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, на підставі розпорядження № 010164 (а.с. 68).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 січня 2014 року у цій справі визначено спадкову долю після померлої ОСОБА_19 в розмірі 1/2 частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_22, загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м.

На момент смерті ОСОБА_4 разом із своїм сином ОСОБА_1 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідками ТОВ «Абонент ХХІ» від 24 травня 2012 року (а.с. 61 оберт).

У вказаній квартирі з 2002 рокувона не проживала, а мешкала до дня смерті у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_23, що належить ОСОБА_13 - дружині ОСОБА_1, куди він її перевіз для проживання не порадившись із своїм братом ОСОБА_3.

Згідно лдиста-відповіді головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я Дніпродзержинської міської ради "Центр первинної медико-санітарної допомоги "1" на запит адвоката ОСОБА_2 (представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1І.) від 16 липня 2012 року № № 01-09-1061 (т.1 а.с. 22), за життя ОСОБА_20 перебувала на обліку в КЗОЗ "Центр ПМСД № 1" з діагнозом: "Ішемічна хвороба серця: кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. ІІ ступ. ризик високий, гіпертензивне серце серця СН ІІ Б, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ при гіпертонічній хворобі та церебральному атеросклерозі, Стан після перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу (2000 р). Дементний сидром". Хвора приймала ліки у повному обсязі. За станом здоров'я хвора потребувала постійного стороннього нагляду.

Проте, у квартирі АДРЕСА_24 ОСОБА_4 проживала одна, інвалідності їй не встановлювалося, необхідність надання їй постійного стороннього догляду медико-санітарною комісією не розглядалась. Вона самостійно пересувалася, виходила із помешкання, де проживала, відвідувала знайомих.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила в суді, що за ОСОБА_4, яка мешкала в належній їй квартирі, здійснювала догляд вона та її чоловік ОСОБА_1, а ОСОБА_1 метері не допомагав те не здійснював догляду за нею, коли вона цього потребувала.

Свідок позивача за первісним позовом - ОСОБА_21М підтвердила, що мати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жила по вул. Харківська, а потім переїхала в однокімнатну квартиру в малосімейному гуртожитку. В 2009 році вона поламала руку і за нею доглядав ОСОБА_1. ОСОБА_3 вона там не бачила. ОСОБА_13 також говорила їй, що вона доглядає за ОСОБА_4. Приблизно пів року до смерті ОСОБА_4 вона відвідувала її і та ще ходила по квартирі, а за три чи чртири місяці до смерті вона вже була лежача.. Їй невідомо, коли ОСОБА_4 перестала виходити із квартири. Їй також не відомо, чи відвідував ОСОБА_4 хтось інший, крім ОСОБА_1 та його дружини. Вона не знає коли померла ОСОБА_4, на похоронах вона не була.

Свідок позивача за первісним позовом - ОСОБА_22 поянила, що за проханням ОСОБА_1 вона допомагала його матері з червня 2009 року по вересень 2011 року. Бабцябула при розумі і при здоров'ї, але вона поламала руку і їй треба було допомагати. До вересня 2011 року вона була ще ходяча. ОСОБА_3 вона у неї не бачила.

Свідок позивача за первісним позовом - ОСОБА_15 підтверджувала, що вона часто відвідувала ОСОБА_4. Їй також відвідував ОСОБА_1 та допомагав їй. В 2009 році вона поламала руку і потребувала допомоги, яку надавав ОСОБА_1, його дружина, а також сусідка ОСОБА_15, за домовленістю з ОСОБА_13. ОСОБА_3 вона там не бачила.В 2011 році ОСОБА_4 рідше почала виходити на вулицю, але по квартирі ходила. Чотири останніх дня життя вона не вставала з ліжка.

Свідок відповідача за первісним позовом- Адамова ОСОБА_23, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, підтвердила, що вона протягом тривалого часу знає родину ОСОБА_4. У 2000 році ОСОБА_4, яка після смерті свого чоловіка одна залишилися проживати у ІНФОРМАЦІЯ_4, захворіла, потребувала сторонньої допомоги, яку надавав їй син ОСОБА_3. Інший син ОСОБА_1 в той період часу допомоги матері не надавав. В 2002 році ОСОБА_1 перевіз матір проживати у квартиру своєї дружини, а сам із сімєю заселився до квартирі матері. ОСОБА_4 постійно до 2011 року приходила до своєї квартири по вул. Харківській, але в квартиру не могла попасти. Сспілкувалася із сусідами у дворі, вони їй давали їсти, а вона жалілася, що їй погано та самотньо у квартирі невістки. Вона сама в тій квартирі не була, а її мати відвідувала там ОСОБА_24. ОСОБА_3 постійно, по декілька разів на місяць приїздив до матері.

Свідок відповідача за перовісним позовом - ОСОБА_17 підтвердила в суді, що з березня 2008 року проживає ІНФОРМАЦІЯ_5. Вона часто бачила ОСОБА_3, який зпакетами приходив провідувати матір після того як вона поламала руку. Приблизно з 2010 року ОСОБА_4 заливала водою сусідів, забувала виключити газ. Вона забирала її з вулиці та відводила її додому. Вона казала ОСОБА_3, щоб слідкували за матірью, на що той відповідав, що в нього немає ключів від квартири матері.

Оцінюючи пояснення сторін та показання зазначених вище свідків, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4, як людина похилого віку, дійсно потребувала посильної допомоги від своїх дітей, а в 2009 році, коли в неї була зламана рука, потребувала постійної сторонньої допомоги. Суд вважає, що таку допомогу надавали їй як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3.

Суд вважає, що в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги своїй матері. Жоден із допитаних свідків не підтвердив в суді того, що ОСОБА_3 свідомо ухилявся від виконання своїх обовязків по догляду за матір'ю. Свідки (за виключенням ОСОБА_13А.), які були допитані за клопотанням позивача за первісним позовом, лише поясняли, що вони особисто не бачили ОСОБА_3, коли він відвідував свою матір.

При вирішенні справи суд враховує, що ОСОБА_4 з 2002 року проживала одна у належній її невістці - ОСОБА_13 квартирі, розташованій в сімейному гуртожитку, а ОСОБА_1 разом із дружиною та дочкою проживали у трикімнатній квартирі, де була зареєстрована та тривалий час проживала його мати.

ОСОБА_1 та його дружина надавали допомогу ОСОБА_4, але разом з нею не проживали, до себе її не забирали. ОСОБА_1 отримував пенсію матері, і за ці гроші купляв для неї продукти та ліки.

Позивач за перовісним позовом ОСОБА_1 не довів в суді те, що мати потребувала додаткової матеріальної або іншої допомоги саме з боку іншого сина - ОСОБА_3, що вона зверталася до нього за такою допомогою. Він також не довів в суді, що мати протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані, оскільки судом встановлено, що стан здоровя матері погіршився лише в останній час перед її смертю. ОСОБА_1 не повідомив брата про погіршення стану здоровя матері, не надав ключі від квартирі матері ОСОБА_3 і не прохав його про надання допомоги матері.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом під час розгляду справи не було встановлено, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги своїй матері ОСОБА_4, що остання (за виключенням останніх днів її життя) потребувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від ОСОБА_3.

Доглядаючи за своєю матір'ю, ОСОБА_1 виконував свій синівський обов'язок.

Суд вважає, що ОСОБА_1, відповідно до ст. 10 ЦПК України, не довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень статей 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини про те, що ОСОБА_4 потребувала сторонньої допомоги саме ОСОБА_3, а той у свою чергу мав можливість її надати, проте свідомо ухилявся від обовязків щодо її надання. Отже в суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після їх померлої матері ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як було зазначено вище, сторони у справі є дітьми померлої 20 січня 2012 року ОСОБА_4, і відповідно є її спадкоємцями першої черги за законом, які мають право спадкувати майно своєї матері в рівних частках.

29 травня 2015 року, тобто протягом встановленого законом шестимісячного строку, ОСОБА_3 звернувся до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією спадкової справи №292/2012 (т.1 а.с. 55 -70).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 січня 2014 року була визначена спадкова доля після померлої ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки у праві спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_25.

Таким чином, з урахуванням рівності часток спадкоємців, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_3, як за одним із двох спадкоємців, необхідно визнати право власності на 1/4 частку вказаної вище квартири в порядку спадкування за законом після його померлої матері ОСОБА_4

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 під час розгляду справи сплачено 1288,82 грн. судового збору, який, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Фонду комунальної власності м. Дніпродзержинська, третя особа - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_26 (Дніпродзержинську) Дніпропетровської області, загальною площею 63,6 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН № НОМЕР_2, 1288,82 грн. сплаченого судового збору у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.