АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/5398/2016 Головуючий у 1-й інстанці - Лазаренко В.В.
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого-Барановської Л.В.

Суддів-Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення суми.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивачка ОСОБА_5 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом, в якому із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідач ПрАТ «УОСК» на свою користь компенсацію витрат, понесених нею на лікування потерпілої від ДТП особи в розмірі 15 892 грн. 34 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 10.01.2013 року між сторонами було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АС/0441736), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1, на строк з 21.01.2013 року по 20.01.2014 року.

22.11.2013 року приблизно о 10 год. 44 хв. по вулиці Р.Окіпної, 4 в м. Києві вона, керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7, внаслідок якого останній завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Відразу після ДТП та доставлення потерпілої до лікувального закладу і на протязі всього часу лікування потерпілої ОСОБА_7 нею в повному обсязі було відшкодовано понесені матеріальні затрати на лікування потерпілої особи та відновлення стану її здоров'я.

Про настання страхового випадку, на виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та наявного у неї Полісу № АС/0441736 вона своєчасно повідомила АТ «УОКС» про те, що вона з першого дня оплачує лікування потерпілої, яку було доставлено з місця ДТП до КМЛШД.

Також зазначала, що 21.05.2015 року вона звернулася до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату їй страхового відшкодування (компенсації) в рахунок понесених нею витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 в розмірі 4 795,96 грн., на придбання медичних препаратів, які було придбано за її особисті кошти на суму 8 403, 18 грн., а також за проведення діагностичних досліджень та медичних консультацій спеціалістів в розмірі 2 693,20 грн., а всього складає 15 892, 34 грн.

З огляду на те, що відповідач ніяким чином не відреагував, позивачка ОСОБА_5 просила стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на свою користь компенсаційні витрати, які були понесені нею для лікування потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.02.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з»ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та не заперечується учасниками процесу про те, що 10.01.2013 року між ОСОБА_5 та відповідачем ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АС/0441736), згідно якого було застраховано відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2, на строк з 21.01.2013 року по 20.01.2014 року.

22.11.2013 року приблизно о 10 год. 44 хв. по вулиці Р.Окіпної, 4 в м. Києві позивачка ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_2 здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_7, внаслідок якого останній завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2014 року ОСОБА_5 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в сумі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень в дохід держави без призначення додаткового покарання. (а.с.9-10).

21.05.2015 року позивачка ОСОБА_5 звернулася до відповідача ПрАТ «УОСК» із заявою про виплату їй компенсації витрат, понесених на лікування потерпілої ОСОБА_7 в загальному розмірі 15 892 грн. 34 коп. на підставі ст. 36.4 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яку відповідач отримав 23.05.2015 року.

Однак, відповіді на своє звернення, позивачка так і не отримала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що остання повідомляла належним чином відповідача про ДТП та те, що нею були понесені певні витрати на лікування ОСОБА_7 в розмірі 15 892 грн. 34 коп.

Потерпіла особа до Страхової компанії - відповідача у справі не зверталась.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосування правових норм, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Так, у відповідності до ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Якщо страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, здійснили такі витрати без попереднього погодження із страховиком, страховик має право відмовити у компенсації таких витрат або зменшити їх розмір з урахуванням вимог законодавства України про порядок відшкодування такої шкоди.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_5 у розумінні ст. 58 ЦПК України не надано та не доведено належних та допустимих доказів погодження зі страховиком витрат на здійснення лікування потерпілої особи ОСОБА_7 від ДТП та в розумінні ЗУ ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» не передбачено права страхувальника після виплати ним страхового відшкодування звертатися до страховика з регресним позовом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову позивачки, правомірно виходив з того, що у ОСОБА_5 не виникло права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, з огляду на що доводи апеляційної скарги висновків рішення суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оцінюючи достатність і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, та враховуючи, що обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження,колегія суддів вважає,що позовні вимоги не грунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню.

На підставі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді