справа № 208/845/16-ц
№ провадження 2/208/1303/16
27 квітня 2016 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:
Головуючого, судді Івченко Т.П.,
При секретарі Севастьяновій Л.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно-механічних завод» до ОСОБА_1 «про зобовязання вчинити дії», суд
12.02.2016 року ТОВ «Нікопольський ливарно-механічних завод» звернулося із позовом до ОСОБА_1 «про зобовязання вчинити дії», в обґрунтування якого зазначили, що з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2015 року ОСОБА_1 займав посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно - механічний завод». 05 серпня 2015 року, рішенням загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно - механічний завод» оформленого протоколом загальних зборів Учасників № 07, було припинено повноваження директора TOB «НЛМЗ» - ОСОБА_1 та призначено на посаду директора TOB «НЛМЗ» - ОСОБА_2, про що було видано наказ від 05.08.2015 року в якому, в п. 2 на Відповідача покладено обов'язок забезпечити особисто, або через відповідальних осіб передачу печаток, установчих та інших документів ТОВ «НЛМЗ» новому директору ОСОБА_2 та здійснити всі інші дії пов'язані за зміною директора TOB «НЛМЗ», який було направлено на адресу відповідача. 18 серпня 2015 року, у зв'язку з невиконанням Відповідачем вимог наказу від 05 серпня 2015 року, директором Позивача ОСОБА_2 за участю головного бухгалтера ОСОБА_3 та інших осіб було перевірено (обстежено) кабінет директора TOB «Нікопольський ливарно - механічний завод», в результаті якого не було виявлено первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації, що зафіксовано в акті про фіксацію результатів виявленого. Після проведеного вищевказаного огляду ОСОБА_1 було повторно направлено повідомлення про припинення повноважень директора від 18 серпня 2015 року та знову запропоновано здійснити передачу документів TOB «Нікопольський ливарно - механічний завод» новому директору. 04.11.2015 р. ОСОБА_1 втретє було надіслано повідомлення про припинення повноважень директора та втретє запропоновано здійснити передачу новому директору TOB «НЛМЗ» усіх документів, пов'язаних з фінансово - господарською діяльністю Позивача, у тому числі первинних документів та бухгалтерської і податкової звітності.
На момент подачі даного позову вимоги наказу щодо передачі документів TOB «НЛМЗ» новому директору Відповідачем так і не виконано.
Не здійснення ОСОБА_1 передачі зазначених документів порушує права TOB «НЛМЗ», оскільки унеможливлює повноцінну господарську діяльність Позивача та в значній мірі ускладнює виконання ним своїх обов'язків у відносинах як із контрагентами та працівниками підприємства, так і з контролюючими органами.
Оскільки ОСОБА_1 перебував на посаді директора TOB «НЛМЗ» в період з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2015 року, то і збереження документів саме за цей період є обов'язком Відповідача. Таким чином, поверненню (передачі) Відповідачем підлягають документи саме за вказаний період.
На підставі вимог ст.ст.. 11, 16, 99, 317, 321, 1212, 1213 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 8, 9, 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 65 ГК України, ст.ст. 118 - 120 ЦПК України, прохають: зобов'язати ОСОБА_1 передати ТОВ «Нікопольський ливарно-механічний завод», в особі директора ОСОБА_2 за Актом приймання - передачі наступні документи ТОВ «Нікопольський ливарно-механічний завод»:
- оригінали первинних документів бухгалтерського обліку, документів фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно-механічний завод» за період з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2015 року, а саме:
- оригінали договорів (оренди, поставки, купівлі - продажу, поворотної фінансової допомоги, перевезення, транспортного експедирування, виконання робіт, надання послуг) з усіма додатками та змінами; - оригінали актів приймання-передачі; оригінали специфікацій; оригінали рахунків; оригінали платіжних доручень; оригінали квитанцій; оригінали видаткових накладних; оригінали товарно-транспортних накладних;
- оригінали документів податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно-механічний завод» за період з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2015 року, а саме: оригінали податкових накладних з додатками; оригінали реєстрів отриманих та виданих податкових накладних; оригінали податкових декларацій (з податку на додану вартість, з податку на прибуток) з усіма додатками;
- оригінали документів бухгалтерської звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно-механічний завод» за період з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2015 року, а саме: оригінали балансів (звітів про фінансовий стан); оригінали фінансових звітів.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час, місце та дату судового розгляду сповіщений в порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України, про причину неявки в судове засідання не повідомив, не забезпечив явку свого представника у судове засідання, клопотань до суду щодо відкладення судового розгляду не направив., заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представником позивача подано заява про проведення розгляду справи у заочному порядку.
На підставі зазначеного, суд приходить до висновку щодо можливість проведення судового розгляду в порядку передбаченому гл. 8 ЦПК України, а саме в заочному порядку.
Враховуючи позовні вимоги, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених наданими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступного:
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач ОСОБА_1 в період з 01.12.2010 року по 05.08.2015 рік працював на посаді директора ТОВ «НЛМЗ», що підтверджено протоколом № 03 від 01.12.2010 року (а.с. 70), наказом № 24 від 15.12.2010 року (а.с. 17), протоколом № 07 від 05.08.2015 року (а.с. 18-19), наказом від 05.08.2015 року (а.с. 20).
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 21), відповідача ОСОБА_1 повідомлено письмовим повідомленням ТОВ «НЛМЗ» від 05.08.2015 року про припинення повноважень директора, за замістом якого вбачається що відповідач також повідомлений про зобовязання особисто або через відповідальних осіб передати печатки, установчі та інші документи ТОВ «НЛМЗ» новому директору (а.с. 21-22).
Заявляючи вимоги до ОСОБА_1, позивача ТОВ «НЛМЗ» ставить питання про зобовязання відповідача передати ТОВ «НЛМЗ» наступні документи ТОВ «НЛМЗ»:
- оригінали первинних документів бухгалтерського обліку, документів фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно-механічний завод» за період з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2015 року, а саме:
- оригінали договорів (оренди, поставки, купівлі - продажу, поворотної фінансової допомоги, перевезення, транспортного експедирування, виконання робіт, надання послуг) з усіма додатками та змінами; - оригінали актів приймання-передачі; оригінали специфікацій; оригінали рахунків; оригінали платіжних доручень; оригінали квитанцій; оригінали видаткових накладних; оригінали товарно-транспортних накладних;
- оригінали документів податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно-механічний завод» за період з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2015 року, а саме: оригінали податкових накладних з додатками; оригінали реєстрів отриманих та виданих податкових накладних; оригінали податкових декларацій (з податку на додану вартість, з податку на прибуток) з усіма додатками;
- оригінали документів бухгалтерської звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно-механічний завод» за період з 01 грудня 2010 року по 05 серпня 2015 року, а саме: оригінали балансів (звітів про фінансовий стан); оригінали фінансових звітів.
Обґрунтування таких вимог позивачем здійснено з посиланням на вимог ст. 387 ЦК України, перевірки (обстеження) кабінету директора ТОВ «НЛМЗ» 18.08.2015 року, вимоги ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», п. 13.1-13.6 Статуту ТОВ «НЛМЗ», згідно до яких саме директор здійснює керівництво поточною діяльністю Товариства та організовує господарську діяльність, фінансування, облік та звітність Товариства.
Так, у відповідності до вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. В цивільно-правовій літературі зазначений засіб захисту отримав назву "віндикація".
Згідно зі ст. 387 ЦК, власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом.
Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом. Зрозуміло, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). У випадку, коли власник (титульний володілець) не може надати такі документи у зв'язку з їх втратою або його права власності оспорюється відповідачем, у позові також має закладатися вимоги про визнання права власності. Не є безспірним доказом належності майна юридичній особі на праві власності, на праві повного господарського відання чи праві оперативного управління перебування майна на її балансі, оскільки останній є формою ведення бухгалтерського обліку, а не правовстановлюючим документом, що безпосередньо засвідчує право власності. Однак факт перебування майна на балансі підприємства (організації) суди можуть розглядати як один із доказових засобів з урахуванням правової підстави зарахування його на баланс, особливостей майна та інших обставин.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, доказів наданих на обґрунтування позовних вимог, позивачем заявлені вимоги щодо зобовязання відповідача передати документи, які не мають індивідуального визначення (реквізитів, найменування, дати укладення, тощо).
В той же час, позивач стверджує що відповідач як директор Товариства був зобовязаний щодо здійснення керівництва поточною діяльністю Товариства та організації господарської діяльності, фінансування, обліку та звітності Товариства.
Щодо ведення обліку та звітності Товариства, яке б покладалося саме на директора Товариства, позивачем таких обґрунтувань не зазначено.
Також, з боку позивача не надано жодного підтвердження що заявлені документи, які вимагаються позивачем, перебували та знаходилися в період з 01.12.2010 року по 05.08.2015 рік, у відповідача, так як згідно до обґрунтувань наведених позивачем, судом встановлено що всі заявлені документи стосуються ведення бухгалтерського обліку на ТОВ «НЛМЗ», де за вказаними обставинами самим позивачем зазначається наявність головного бухгалтера ОСОБА_4Н…
Крім того, позивачем не наведено та не зазначено порядок зберігання та ведення бухгалтерського обліку на ТОВ «НЛМЗ» який би визначав, що саме директор Товариства веде бухгалтерський облік ТОВ «НЛМЗ» та зберігає всі первинні документи та договори фінансово-господарської діяльності, акти, податкові документи, звітності тощо.
Таким чином, судом не встановлено підтвердження позивачем того, що заявлені до витребування документи знаходилися на період з 01.12.2010 року по 05.08.2015 року та на теперішній час знаходяться у відповідача, який їх незаконно б утримував.
Крім того, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 212 ЦПК України).
Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду по справі позивачем не підтверджений той факт, що спірне майно, було б отримане відповідачем в період перебування у трудових відносинах з позивачем, яке б відповідач не повернув підприємству після звільнення з посади директора та те, що на час вирішення спору воно перебуває у його володінні.
Таким чином, суд, діючи в межах заявлених позивачем вимог по врегулюванню саме цивільних правовідносин, враховуючи вищевикладене, не вбачає підстав для задоволення позову та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «НЛМЗ» про витребування вищевказаних документів бухгалтерського обліку та звітності від ОСОБА_1, як у особи, яка б незаконно, без відповідної правової підстави його утримувала за недоведеністю, оскільки в судому засіданні не знайшло свого підтвердження факт перебування цього майна у відповідача.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення сплаченого судового збору при зверненні із позовом з відповідача на користь позивача.
З урахуванням вищевикладеного, ст.ст.387 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 15, 58, 60, 209, 212, 213, 214-215, 224-226 ЦПК України, -
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський ливарно-механічних завод» до ОСОБА_1 «про зобовязання вчинити дії» - відмовити.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 233 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України, позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 228 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Івченко Т. П.