АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретаря Герман Я.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 січня 2016 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у вересні 2015 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Вказувало, що між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 30 грудня 2006 року №CVEORX37150051, за умовами якого публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов»язалося надати ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 1428 грн. 90 коп. на строк з 30 грудня 2006 року до 30 грудня 2008 року.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 12 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 30 грудня 2006 року №CVEORX37150051 в сумі 1045 грн. 29 коп.

№22ц-410 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Гончарова І.М.

Категорія:19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов»язання виникла заборгованість, що складається з кредиту в сумі 29 грн. 68 коп., процентів за користування кредитом в сумі 8210 грн. 36 коп., комісії в сумі 440 грн. 16 коп., пені в сумі 18947 грн. 57 коп., штраф фіксована частина в сумі 500 грн., процентна складова в сумі 1329 грн. 12 коп.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 28411 грн. 60 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 січня 2016 року у позові відмовлено.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст.267 ЦК України та зазначив про сплив позовної давності до вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щомісячного платежу 5 грудня 2013 року.

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції вказав, що у публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» право на позов виникло зі спливом строку виконання чергового платежу 5 грудня 2008 року.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна повністю.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останнє просило ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 30 грудня 2006 року №CVEORX37150051 в сумі 28411 грн. 60 коп.

Звертаючись до суду з позовом, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» обставинами, якими обґрунтовувало свої вимоги, зазначало виникнення заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 30 грудня 2006 року №CVEORX37150051, що складається з кредиту в сумі 29 грн. 68 коп., процентів за користування кредитом в сумі 8210 грн. 36 коп., комісії в сумі 440 грн. 16 коп., пені в сумі 18947 грн. 57 коп., штрафу фіксованої частини в сумі 500 грн. та процентної складової в сумі 1329 грн. 12 коп. за відрахуванням грошових коштів в сумі 1045 грн. 29 коп., яких стягнуто рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 12 березня 2014 року.

Встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 30 грудня 2006 року №CVEORX37150051 (а.с.10-14).

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 30 грудня 2006 року №CVEORX37150051 складається з заяви позичальника разом з разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) та тарифами.

З огляду на положення п.3.1 Умов і правил надання банківських послуг частиною договору про надання банківських послуг є пам»ятка клієнта.

На підставі заяви позичальника публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов»язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 1428 грн. 90 коп. на строк з 30 грудня 2006 року до 30 грудня 2008 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 31 грн. 44 коп. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 129 грн. 90 коп.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Згідно із п.4.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобов»язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов»язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов»язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов»язань, що з нього виникають (наприклад, у зв»язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов»язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, оренда плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Крім того, у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Оскільки заявою позичальника передбачено щомісячні платежі у сумі 98 грн. 81 коп., що складаються з кредиту, відсотків, винагороди, комісії, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами наведеного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13.

До матеріалів справи приєднано рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 12 березня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 30 грудня 2006 року №CVEORX37150051 в сумі 1045 грн. 29 коп., що складається з щомісячного платежу 98 грн. 81 коп., відсотків в сумі 116 грн. 82 коп., пені в сумі 272 грн. 25 коп., винагороди в сумі 31 грн. 44 коп., штрафу фіксованої складової в сумі 500 грн. та відсоткової складової в сумі 25 грн. 97 коп. (а.с.5-7).

Згідно із ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 12 березня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів виконано 21 липня 2015 року, на рахунок публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» надійшли грошові кошти в сумі 1045 грн. 29 коп.

З огляду на наведене публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» дізналося про порушення свого права лише 21 липня 2015 року, тобто з часу виконання рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 12 березня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов висновку про сплив позовної давності на порушення норм матеріального права.

На підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз.1, 2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за договором публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 30 грудня 2006 року №CVEORX37150051 підлягають задоволенню частково.

Доводи публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» щодо стягнення кредиту в сумі 29 грн. 68 коп. та комісії спростовуються постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Сарахманова П.М. від 24 червня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №727/11239/13-ц, виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці 24 березня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 1045 грн. 29 коп.

Відповідно до п.4.4 Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) розрахунок відсотків здійснюється з дати списання коштів з кредитного рахунку додати повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються по фактичному залишку заборгованості на кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом і 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця за період з попередньої дати фактичної сплати щомісячного платежу до поточної дати фактичної сплати включно ( при сплаті першого щомісячного платежу відсотки розраховуються з дати списання коштів з кредитного рахунку). Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Таким чином підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 4 грудня 2013 року по 22 вересня 2015 року в сумі 217 грн. 14 коп. (98 грн. 81 коп. : 100 х 121,2% : 360 днів х 658 днів).

На підставі п.5.1 Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов»язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

За правилами ч.2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначені правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Виходячи з основних засад цивільного права, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

До матеріалів справи приєднано заперечення ОСОБА_1, які містять заяву про застосування строків позовної давності, подану до винесення судом першої інстанції рішення (а.с.30-34).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.4 яких установлено нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язань, передбачених пп.5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов»язання повинне бути виконане, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника, не встановлено що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року №6-16цс15.

Отже, підлягає стягненню пеня за період з 22 вересня 2014 року по 22 вересня 2015 року в сумі 365 грн. ( 365 днів х 1 грн.).

Пунктом 5.3 наведених Умов встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме п.5.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

У той самий час, згідно з п.5.3 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити чатково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 січня 2016 року скасувати.

Позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» проценти за користування кредитом в сумі 217 грн. 14 коп., пеню в сумі 365 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді