АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 416/6026/2012 22-ц/774/1459/К/16
Справа № 416/6026/2012 Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження №22-ц/774/1459/К/16 суддя Макарова Т.Ю.
Категорія - 27 (IV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

секретар Маслова К.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 29.10.2005 року, відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 кредитного договору № DNH4KS50740946, відповідач отримала кредит у розмірі 3210,36 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 29.04.2009 року.

ОСОБА_4 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Станом на 12.10.2012 року заборгованість склала 19 533,49 грн., з яких: 2 046,96 грн. - заборгованість за кредитом; 6 984,33 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 9 095,84 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 906,36 грн. - штраф (процентна складова). У звязку з цим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просили суд стягнути з ОСОБА_4 на їх користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені судові витрати у розмірі 214,60 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2016 рокуу задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Зокрема, апелянт вказує, що судом не враховано, що підписавши Заяву-позичальника, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які є загальними і їх підписання позичальником є обовязковим. Таким чином, підписуючи Заяву-позичальника ОСОБА_4 підтвердила, що вона ознайомилась з Умовами кредитування та погодилась з тим, що вказані Умови є складовою частиною договору.

Також, представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на те, що згідно п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, сторони домовились про збільшення строку позовної давності до 5 років.

Апелянт зазначає, що строк позовної давності розпочався 29.04.2009 року та сплив 29.04.2014 року, а позивач звернувся до суду 29.11.2012 року, тобто в межах строку позовної давності.

Представник позивача вказує, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду України викладену ним в постанові від 24.09.2014 року по справі №6-144цс14.

Крім того, на думку апелянта, судом не враховано, що представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду саме ті Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, з якими було ознайомлено ОСОБА_4, а відповідачем не надано інших Умов, з якими її було ознайомлено. Також представник позивача вказує, що ОСОБА_4 не оспорювалась дійсність Умов кредитування наданих позивачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору № б/н від 29.10.2005 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 3210,36 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.7-8)

Кредитний договір складається із Заяви-Позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифів банку. (а.с.9-16).

Проте, в порушення умов вказаного договору відповідач взяті на себе зобовязання не виконувала, у звязку з чим у неї утворилась заборгованість. Станом на 12.10.2012 року ОСОБА_4 має заборгованість в сумі 19 533,49 грн., яка складається з: 2 046,96 грн. - заборгованість за кредитом; 6 984,33 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 9 095,84 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 906,36 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості наданим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». (а.с.4-6,167-170)

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилались на те, що у звязку з неналежним виконанням умов укладеного між сторонами кредитного договору від 29 жовтня 2005 року, у ОСОБА_4 утворилась заборгованість у сумі 19 533,49 грн. грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» строку позовної давності, оскільки право на звернення до суду з позовом виникло у банку з 25.05.2007 року дати останньої сплати відповідачем заборгованості по кредиту, однак позивач звернувся до суду за захистом своїх прав тільки 29.11.2012 року, тобто поза межами 5 річного строку позовної давності встановленого Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Заяви-Позичальника № DNH4KS50740946 від 29 жовтня 2005 року, що була підписана ОСОБА_4, відповідач отримала кредит у розмірі 3210,36 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 29.04.2009 року. (а.с.7)

Заповнюючи 29.10.2005 року Заяву-Позичальника у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та підписуючи її, позичальник ОСОБА_4 погодилася з тим, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами надання кредиту фізичним особам (далі Умови) та Тарифами банку складатимуть кредитний договір між нею та банком. (а.с.9-16)

У Заяві-Позичальника від 29.10.2005 року визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 116,19 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками та комісією.

Згідно п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Відповідно п. 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу.

Положеннями п. 5.3 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 зверталися до суду із заявою, в якій просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. (а.с.52-53)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) та від 19 листопада 2014 року (справа №6-160цс14) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Зважаючи на те, що Заявою-Позичальника від 29 жовтня 2005 року та Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам встановлено самостійні зобовязання щодо щомісячного повернення частини кредиту та сплати відсотків, і вказаним кредитним договором передбачено відповідальність у вигляді пені за порушення відповідачем цих обовязків, то позовна давність у таких випадках має обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Однак, на вказані положення закону суд першої інстанції уваги не звернув та зазначених обставин справи не врахував, дійшовши помилкового висновку про пропуск позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» строку позовної давності на звернення до суду за захистом своїх прав.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафів по даного договору встановлюється тривалістю у пять років.

Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до пяти років відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа №6-144цс14) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Під час судового розгляду справи судом апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 підтвердив визнання відповідачем ОСОБА_4 положень п.5.5 Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшеного строку позовної давності за кредитним договором від 29.10.2005 року. Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що ОСОБА_4 погодилася з Умовами кредитування наданих позивачем, також і в частині збільшення строку позовної давності до 5 років.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що сторонами було дотримано письмової форми договору щодо збільшення позовної давності і встановлення його тривалістю в пять років, що відповідає положенням ч.1 ст. 259 ЦК України, у звязку з чим колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Однак, вказані обставини щодо домовленості сторін у письмовій формі, а саме у п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, про збільшення строку позовної давності у пять років, залишись поза увагою суду, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про неврахування судом першої інстанції того факту, що підписавши Заяву-позичальника, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які в тому числі передбачають збільшення строку позовної давності.

Зважаючи на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулись до суду за захистом свого порушеного права 29 листопада 2012 року, а відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 у своїй заяві, поданій до суду першої інстанції, просили суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості кредиту та процентам користування кредитом за період з 29 листопада 2005 року по 28 листопада 2007 року слід відмовити, у звязку з пропуском позивачем пятирічного строку позовної давності.

За таких обставин, колегія не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що строк позовної давності розпочався 29.04.2009 року та сплив 29.04.2014 року, а позивач звернувся до суду 29.11.2012 року, тобто в межах строку позовної давності, оскільки вони спростовуються вищевказаними висновками суду.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_4 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання нею в повному обсязі своїх зобовязань за кредитним договором від 29.10.2005 року.

Перевіривши обґрунтованість та правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29 жовтня 2005 року (а.с.4-6,167-170) в частині заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом за період з 29 листопада 2007 року по 12 жовтня 2012 року, штрафу (фіксована частина), штраф (процентна складова), який було надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», його відповідність умовам укладено між сторонами кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 має заборгованість перед позивачем, яка складається із: заборгованості за кредитом 2046,96 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом (за період з 29 листопада 2007 року по 12 жовтня 2012 року) 6673,40 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 599,19 грн. штраф (процентна складова),і так як вимоги про стягнення вказаної заборгованості предявлені позивачем в межах пятирічного строку позовної давності, вони підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з наявністю підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі, що був заявлений ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові, з огляду на наступне.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня, це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Згідно п. 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу.

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється за кожним днем (місяцем), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14), та вона в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

В межах річного строку, що передував зверненню ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду, пеня складає 3263,45 грн., із розрахунку 0,15% від суми не погашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 мають бути задоволені частково із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором за кредитним договором № DNH4KS50740946 від 29 жовтня 2005 року, в межах строку позовної давності у розмірі 13083 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 2046,96 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 6673,40 грн.; пені 3263,45 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) 599,19 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 301,84 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути задоволена частково, а рішення суду підлягає скасуванню, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Керуючись ст.ст. 303, 307, пп. 1, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №DNH4KS50740946 від 29 жовтня 2005 року у розмірі 13083 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 2046,96 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 6673,40 грн.; пені 3263,45 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) 599,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_4на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 301,84 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_5