АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/425/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1318/16Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника позивачки - адвоката Репала Д.О., представника відповідача - Бубирь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської державної аграрної академії

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Полтавської Державної аграрної академії про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Полтавської державної аграрної академії про стягнення заборгованості по заробітній платі, що не виплачена при звільненні 27.05.2015 року в сумі 20917,28 грн., індексації заробітної плати в розмірі 1344 грн., 5000 грн. моральної шкоди , середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 20456,80 грн. та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з Полтавської державної аграрної академії на користь ОСОБА_4 суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 10917 грн. 28 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 1344 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., середньомісячну заробітну плату за затримку в проведенні розрахунку в розмірі 20456 грн. 80 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., що разом становить 39718 грн. 08 коп.

Стягнуто з Полтавської державної аграрної академії в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі Полтавська державна аграрна академія (далі - ПДАА, Академія), посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає, що академія не є належним відповідачем по даній справі. Оскільки ОСОБА_4 укладала трудовий договір з головним лікарем санаторію-профілакторію, який був роботодавцем, тому виплату заробітної плати повинен здійснювати останній як відокремлений підрозділ ПДАА.

Зазначає про відсутність підстав для застосування ст.ст.116,117 КЗпП України, оскільки немає вини Академії, як власника структурного підрозділ, у невиплаті заробітної плати ОСОБА_4

Доводить неправомірність стягнення середнього заробітку без обмеження будь-яким строком, оскільки такий строк є необмеженим тільки стосовно заробітної плати, а відносно вимог про стягнення середнього заробітку за час затримку розрахунку він обмежується тримісячним строком, передбаченим ч.1 ст.233 КЗпП України.

Заперечує моральну шкоду, оскільки академія не є роботодавцем та не з її вини не виплачена заробітна плата працівникам санаторію-профілакторію.

Не погоджується зі стягнутою з Академії сумою витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн., оскільки позивачка не заявляла клопотання про допуск Репала Д.О. до участі у справі в якості особи, яка надає їй правову допомогу. Тому він діяв як її представник, а отже вартість його послуг не відноситься до витрат на правову допомогу та вони не підлягають компенсації відповідачем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 з 02 січня 2009 року працювала лікарем - терапевтом Відокремленого підрозділу санаторія - профілакторію Полтавської державної аграрної академії. Наказом №23 від 27 травня 2015 року звільнена із вказаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України./а.с.15/

Згідно розрахункових листів, затверджених головою ліквідаційної комісії, заборгованість по заробітній платі за 2015 рік ОСОБА_4 становить: січень - 2031,35грн.; лютий - 110,57 грн.; березень - 1348,85грн.; квітень - 1330,53 грн.; травень - з компенсацією за невикористану відпустку, вихідною допомогою та індексацією зарплати за січень-березень 2015 року - 5095,98 грн., а всього сума заборгованості становить 10917,28 грн./а.с.13-14/

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що Полтавська державна аграрна академія є належним відповідачем, оскільки Положенням про Відокремлений підрозділ санаторій-профілакторій ПДАА передбачено, що санаторій -профілакторій не наділений всіма правами юридичної особи, перебував на утриманні ПДАА та лише частково фінансувався із Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про Відокремлений підрозділ санаторій-профілакторій ПДАА, яке затверджено Ректором ПДАА 23.02.2012 року, санаторій-профілакторій є структурним підрозділом ПДАА з окремими правами юридичної особи, підпорядкований його власнику - ПДАА./а.с.61/

Згідно ст.80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і полягає у здатності мати цивільні права та обов'язки (ст.91 ЦК України). Юридична особа набуває цивільних прав і обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону (ст.92 ЦК України). Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, особи які створюють юридичну особу, несуть відповідальність за її зобов'язаннями, які виникли до її державної реєстрації (ст.96 ЦК України).

Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює усі або частину її функцій. Філія не є юридичною особою, вона наділяється майном юридичної особи, що її створила, і діє на підставі затвердженого нею положення. Керівник філії призначається юридичною особою і діє на підставі виданої нею довіреності.

Аналіз зазначених норми права та локальних нормативних актів, зокрема, Положення про відокремлений підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської ДАА , Колективного договору на 2013-2016 роки , наказів №37 від 25 лютого 2015 року та №38 від 27 лютого 2015 року , дає підстави зробити висновок про те, що санаторій-профілакторій не має усіх необхідних ознак юридичної особи, а саме - майнової відокремленості (фінансувався і утримувався за рахунок ПДАА і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності), здатності самостійно відповідати за своїми зобов'язаннями, тощо.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що саме Полтавська державна аграрна академія є належним відповідачем по даній справі.

Враховуючи, що відповідач не провів повний розрахунок з ОСОБА_4 на день її звільнення, заборгувавши заробітну плату за січень-травень 2015 року в розмірі 10917,28 грн., місцевий суд правомірно стягнув цю заборгованість та суму індексації в розмірі 1344грн., розрахунок якої детально викладено позивачем у позовній заяві та відповідачем не спростовано.

Однак колегія суддів не погоджується в повній мірі з висновками суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за затримку проведення розрахунку в сумі 20456,80 грн., моральної шкоди в сумі 5000 грн., витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. та судового збору в сумі 551,20 грн. та приходить до висновку про зміну рішення в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-113цс16 від 27 квітня 2016 року , право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Таким чином, враховуючи розмір невиплаченої ОСОБА_4 заробітної плати, строк затримки розрахунку та обставини, за яких виникла заборгованість - ліквідація структурного підрозділу, у якому відповідно до п.1.8 Положення штати встановлюють відповідно до штатних нормативів санаторію-профілакторію, що фінансуються за рахунок коштів Фонду, та додатково за рахунок ПДАА, а з набранням чинності 1 січня 2015 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року функції часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв Фондом не передбачені, - колегія суддів визнає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати належних працівнику сум до 10 000 грн. При цьому необхідно зазначити, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

При цьому доводи апеляційної скарги про сплив тримісячного строку для звернення ОСОБА_4 до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є неспроможними. Як роз'яснено у постанові Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», абзац 5 пункт 25, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди. Колегія суддів, погоджуючись з висновком районного суду щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, вважає , що з урахуванням встановлених обставин, за яких сталося порушення права позивача на оплату праці, виходячи із засад розумності та справедливості, належною компенсацією моральної шкоди буде сума в 2000 грн.

Щодо витрат на правову допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 79 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесені до судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.88 України , якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно наявних в матеріалах справи договору про надання правової допомоги від 21.01.2016 року, розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу та квитанції від 25.01.2016 р., витрати позивачки на правову допомогу адвоката Репала Д.О складають 2000 грн. /а.с.29-30,31/.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 47 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( стаття 12,42,56 ЦПК).

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, таким чином задовольняючи позовні вимоги частково ( на суму 24 261,28 грн., що становить 61,13% від заявленої суми 39718,08 грн.), тому необхідно зменшити і розмір витрат на правову допомогу, що підлягають компенсації відповідачем, до 1222,68 грн. (2000 грн. х 61,13 %). Крім того, розмір судового збору, який повинен сплатити відповідач в рахунок держави, має бути зменшений з 551,20 грн. до 336,95 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення суду першої інстанції у зазначеній частині.

Керуючись ст.ст.303, 304, ст.ст. 309 п.п.3,4, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Полтавської державної аграрної академії - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 березня 2016 року - змінити, зменшивши: розмір середнього заробітку за затримку проведення розрахунку, стягнутого з Полтавської державної аграрної академії на користь ОСОБА_4 з 20 456,80 грн. до 10 000 грн. (десяти тисяч грн.); розмір моральної шкоди з 5000 грн. до 2 000 грн. (двох тисяч грн.) ; витрати на правову допомогу з 2000 грн. до 1 222,68 грн. (однієї тисячі двісті двадцяти двох грн.68коп.); судовий збір з 551,20 грн. до 336,95 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

ЗГІДНО: Л.І. Пилипчук