КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1039/15-ц
Провадження № 2/488/143/16 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.04.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Бучневій К.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

та представників відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визначення частки померлого у спільній власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом до відповідачів - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів їй усе належне йому нерухоме майно. Цього ж дня, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_7 помер. Після його смерті позивачка в установлений законом строк звернулася до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державний нотаріус цієї нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відмова була мотивована тим, що позивачка не надала нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Позивачка зазначає, що вона не має можливості надати правовстановлюючий документ на спадкове майно через те, що його оригінал знаходиться у відповідачів по даній справі, які є співвласниками цього нерухомого майна. Крім цього, у заповіті, складеному ОСОБА_7 було зазначено, що він заповідає позивачці належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться АДРЕСА_3, а фактично йому належала частка квартири АДРЕСА_1. Також у цьому заповіті прізвище спадкодавця було вказано як «ОСОБА_7» відповідно до його паспорту, а після його смерті за заявою відповідачки ОСОБА_5 Корабельним відділом ДРАЦСу були внесені зміни до актового запису про смерть, і прізвище померлого було змінено з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7».

Позивачка вказує, що на підставі свідоцтва про право власності від 25.04.1996 року квартира АДРЕСА_1 належала померлому ОСОБА_7, його матері - ОСОБА_8, та відповідачам - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, - по 1/4 частині за кожним. В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. померла ОСОБА_5, і після її смерті спадщину прийняв третя особа по даній справі - ОСОБА_9 у розмірі 1/8 частини вказаної квартири, а ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину після своєї матері - ОСОБА_5, але не оформив належну йому частину у спірній квартирі. Після смерті свого брата ОСОБА_7 успадкував 3/24 частини цієї квартири, і таким чином, ОСОБА_7 на момент смерті належало всього 11/24 частини спірної квартири.

Посилаючись на викладене та на неможливість в позасудовому порядку оформити належну їй за заповітом спадщину, позивачка просить суд:

● визначити частку померлого у спільній частковій власності у розмірі 11/24 частини квартири АДРЕСА_2;

●визнати за нею право власності на 11/48 частин квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

У судовому засіданні позивачка та її представник змінили розмір позовних вимог та просили визначити частку померлого у спільній частковій власності у розмірі 3/8 частини квартири АДРЕСА_2 та визнати за позивачкою право власності на 1/8 частину цієї квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. Підставу своїх позовних вимог позивачка залишила без змін.

Відповідач - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду невідомі, її представник у судовому засіданні заперечувала проти позову через його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідач - ОСОБА_6 і третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_9 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків та дослідивши зібрані по справі письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина третя статті 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І., яким заповів позивачці по даній справі - ОСОБА_2 належний йому житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер.

Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, виданого Корабельним ВДРАЦСу Миколаївського МУЮ серії НОМЕР_1 вбачається, що прізвище померлого «ОСОБА_7» було змінено на «ОСОБА_7», на підставі висновку № 26 від 12.12.2002 р.

Після смерті ОСОБА_7, позивачка ОСОБА_2 звернулася до П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на зазначений у заповіті житловий будинок.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1996 року, виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації та водного господарства, померлому ОСОБА_7 належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_2.

У зв'язку із тим, що у вищевказаному заповіті ОСОБА_7 зробив розпорядження щодо житлового будинку, що розташований АДРЕСА_3, а фактично був власником лише частини квартири АДРЕСА_2, тобто заповіт мав суперечливий характер, спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 звернулася у серпі 2013 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва із позовом про тлумачення заповіту.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.05.2014 р. (справа № 488/4027/13-ц) був частково задоволений позов ОСОБА_2 про тлумачення заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_2 р., складеного ОСОБА_10, та зазначено, що він на випадок своєї смерті зробив розпорядження на належні йому 3/8 частини квартири АДРЕСА_2.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2015 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.05.2014 р. було змінено, і з нього був виключений висновок суду про тлумачення заповіту щодо належної ОСОБА_7 частки квартири АДРЕСА_2, а в іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Із мотивувальної частини рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 14.01.2015 року вбачається, що підстави для тлумачення заповіту щодо частки спадкової квартири, - відсутні.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 50 травня 2008 року № 7 "Про судлову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529-531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Оскільки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, то відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння

спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом

шести місяців з дня відкриття спадщини.

Із копії спадкової справи № 51/2003, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_7, вбачається, що в установлений законом 6-місячний строк із заявами про прийняття спадщини звернулися його спадкоємець за законом - дружина померлого ОСОБА_5 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього на той час сина спадкодавця - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім неї, із заявою про прийняття спадщини в установлений законом 6-місячний строк звернулась спадкоємець за заповітом - ОСОБА_2

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Разом із цим, стаття 535 ЦК УРСР визначає право на обов'язкову частку в спадщині, згідно якої неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні

розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Аналізуючи викладене, доводи позивача та надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про неможливість визначення частки померлого у праві спільної часткової власності на спірну квартиру. Так, на підставі наявного у матеріалах данох справи свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1996 року, виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_6 (1/4 частина), ОСОБА_5 (1/4 частина), ОСОБА_7 (1/4 частина) та ОСОБА_8 (1/4 частина).

Також судом була оглянута цивільна справа № 488/4027/13-ц (провадження № 2/488/141/14), за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про тлумачення заповіту, у матеріалах якої (а.с. 10) міститься довідка з Миколаївського МБТІ № 2745 від 25.11.11 р. У вказаній довідці зазначено, що власність на квартиру АДРЕСА_2 зареєстрована на праві спільної часткової власності за ОСОБА_6 (1/4 частина), ОСОБА_5 (1/4 частина), ОСОБА_7 (1/4 частина), ОСОБА_8 (1/8 частина) на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Жовтневого управління зрошувальних мереж Міністерства меліорації та водного господарства від 25.04.1996 р., та за ОСОБА_12 (1/8 частина) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П"ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 05.09.2003 р. за р. № 1-1017, р. № 1-1019.

У матеріалах спадкової справи № 51/2003 до майна померлого ОСОБА_7 наявна копія заяви ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про прийняття спадщини, у якій вона зазначає наступний склад спадкового майна після смерті ОСОБА_7:

- 1/4 частина квартири АДРЕСА_2, яка належить йому особисто;

- 1/12 частина цієї ж квартири, що належить матері померлого - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р. і після смерті якої її син - ОСОБА_7 спадщину прийняв, однак не встиг оформити;

- 3/24 частин цієї ж квартири, що належить і матері померлого - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 р. і братові померлого - ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р., після смерті яких він прийняв спадщину, однак не встиг оформити.

Зі зворотньої сторони цієї заяви міститься примітка державного нотаріуса про перевірку нею місця відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, та після смерті ОСОБА_9, і ОСОБА_7, а також факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті його матері - ОСОБА_5 та після смерті його брата - ОСОБА_9, а також про перевірку факту прийняття спадщини ОСОБА_9 після смерті його матері ОСОБА_5

Однак у матеріалах вказаної спадкової справи, і у матеріалах даної цивільної справи відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких суд міг би вирахувати частку померлого ОСОБА_7, яка належала йому на момент його смерті, а також ту частку, яка належить його спадкоємцю за заповітом та обов"язкову частку його неповнолітнього на час відкриття спадщини сина.

Клопотань про витребування судом відповідних доказів позивачка та її представник суду не заявляли. На виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд роз"яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов"язки, передбачені ст. ст. 27 та 31 ЦПК України, у тому числі, право заявляти клопотання.

З урахуванням викладеного, суд знаходить позов ОСОБА_2 необґрунтованим, недоведеним і таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою, їй не відшкодовуються через те, що суд відмовив у задоволенні її позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визначення частки померлого у спільній власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Л.І. Селіщева