Ухвала

іменем України

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,Попович О.В., Остапчука Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8, який є правонаступником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла його бабуся ОСОБА_9, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на спірний житловий будинок, спадкоємцем майна якої за законом є позивач, оскільки його сестра ОСОБА_10 не претендує на спадкове майно, а його брат ОСОБА_11 та батько ОСОБА_12 померли ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ІНФОРМАЦІЯ_3 року відповідно.

У зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок за померлою бабусею, не мав змоги оформити свої спадкові права на спірний будинок в нотаріальному порядку, а, звернувшись до Романівської сільської ради аби отримати свідоцтво про право власності бабусі на спірний будинок, одержав відмову, оскільки визнавати право власності за померлою заборонено.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 липня 2012 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням та вважаючи, що ухваленим рішенням вирішено питання про її права та обов'язки, ОСОБА_10 оскаржила його в апеляційному порядку.

У зв'язку зі смертю позивача ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року до участі у справі залучено його правонаступника - ОСОБА_8.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до цього суду, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та, враховуючи, що при розгляді справи було виявлено порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судових рішень на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги та переглядає судові рішення у повному обсязі з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на спадщину після смерті своєї бабусі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та має право на майно, яке належало їй на час смерті, фактично прийняв спадщину, продовжуючи доглядати за будинком, а інших спадкоємців, правовстановлюючих документів чи успадкування майна іншими спадкоємцями не встановлено, що є підставою для визнання за позивачем права власності на спірний будинок.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, ухваленим рішенням вирішено питання про права та обов'язки його сестри ОСОБА_10, яка оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, та яка на час смерті бабусі була зареєстрована у спадковому будинку і може вважатися такою, що прийняла спадщину.

Проте з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 збудований у 1967 році та належав ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, і на її майно відкрилась спадщина.

На час відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були її внуки ОСОБА_6 та ОСОБА_10

З 27 вересня 1990 року та на час смерті своєї бабусі ОСОБА_6 був зареєстрований у АДРЕСА_2, а ОСОБА_10 з 27 березня 1981 року по 24 січня 2001 року прописана (зареєстрована) у АДРЕСА_3 та може вважатися такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила у володіння нею.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на час виникнення спірних відносин).

За змістом статті 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права (ч. 4 ст. 10, ст. ст. 213, 214 ЦПК України) щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не встановив кола спадкоємців майна ОСОБА_9 та не визначився із колом осіб, які повинні брати участь у цій справі, не з'ясував, чи може вплинути ухвалене рішення на їх права та обов'язки, зокрема ОСОБА_10, не перевірив прийняття чи неприйняття ними спадщини, не роз'яснив позивачу можливості її залучення до участі у справі та не вирішив цього питання у порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.

При цьому не перевірив доводів позивача, викладених у позовній заяві, та доказів, якими ці обставини підтверджуються, не дослідив їх, не встановив обставин справи, та не надав їм відповідної оцінки, зробив передчасний висновок про задоволення позову.

При цьому не визначив характер відносин, які склалися між сторонами, та норми матеріального права, які їх регулюють, не перевірив час виникнення спірних відносин, смерті спадкодавця та відкриття спадщини, задовольнивши позов на підставі норм Цивільного кодексу України (2004 року), ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування та встановлення обставин справи, а, пославшись тільки на порушення ухваленим рішенням прав спадкоємиці ОСОБА_10, яка не брала участі у справі, та без дослідження усіх обставин справи, зробив передчасний висновок про те, що вона прийняла спадщину, та відмовив у задоволенні позову.

Не перевірив, чи може бути факт прописки (реєстрації) за місцем проживання спадкодавця підтвердженням того, що спадкоємець прийняв спадщину, не надав належної оцінки цим обставинам, не перевірив, чи проживала ОСОБА_10 разом зі спадкодавцем та чи вступила в управління та володіння спадковим майном, не встановив, чи подавав хтось із спадкоємців заяву про прийняття спадщини, як передбачено ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 липня 2012 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8, який є правонаступником ОСОБА_6, задовольнити, рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 липня 2012 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В.Попович