Справа № 447/1966/15 Головуючий у 1 інстанції: Березюк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/2017/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення грошових коштів за спричинену обманом шкоду, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення грошових коштів за спричинену обманом шкоду.

Уточнивши позовні вимоги просить стягнути солідарно з відповідачів завдану майнову шкоду в розмірі 213 750 грн., суму збитку у подвійному розмірі та понесені судові витрати.

В порядку забезпечення позову позивач ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій просив накласти арешту на автомобіль «Volkswagen Passat B6», державний номерний знак НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, 2007 року, який зберігається у ОСОБА_7, та передати автомобіль на зберігання позивачу. Заборонити виїзд за межі України відповідачу ОСОБА_6

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції грубо порушив вимоги закону, а тому така підлягає скасуванню.

Зазначає, що відповідачі по справі мають намір перереєструвати на третіх осіб належне апелянту майно, а саме автомобіль марки «Volkswagen Passat B6». Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, а тому, на його думку, необхідно здійснити виконання такого, шляхом накладення арешту на майно.

Покликаючись на припиписи ст.152 ЦПК України, просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року скасувати, скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановити ухвалу, якою накласти арешт на майно, а саме автомобіль марки «Volkswagen Passat B6».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов"язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Встановлено, що в провадженні Миколаївського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за спричинену обманом шкоду.

УхвалоюМиколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно вимог ч.2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову, повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову. Позивач в позовній заяві просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів завдану йому майнову шкоду, будь-яких доводів з приводу того, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення про задоволення позову не навів та не подав жодного доказу на підтвердження того, що відповідачі мають намір відчужити належний їм автомобіль, що в подальшому ускладнить виконання рішення суду про стягнення шкоди

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами ст.151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Частина третя вказаної статті передбачає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати, серед іншого, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або у іншої особи.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз»яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено, що між сторонами дійсно виник спір. Первинно було заявлено вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме, витребовувася автомобіль, на який просять накласти арешт . В подальшому позовні вимоги було уточнено, і в зв»язку з тим, що спірний автомобіль був розмитнений та оформлений на ім»я одного з відповідачів, позивач просить стягнути завдану такими діями шкоду в розмірі 213 750 грн., у яку включає і вартість автомобіля. Таким чином, з»ясовано обсяг позовних вимог та те, що існує реальна загроза невиконання у добровільному порядку можливого рішення суду про задоволення позову по даній справі, що в подальшому призведе до утруднення або й неможливості виконання такого і в примусовому порядку. При цьому судом першої інстанції не враховано відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в частині відмови у забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на автомобіль з постановленням в цій частині нової ухвали, про накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen Passat B6» , державний номерний знак НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, 2007 року, який зареєстрований на ім»я відповідача ОСОБА_7 та зберігається в останньої.

Що стосується заборони виїзду відповідача ОСОБА_6 за межі України, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в цій частині клопотання позивача не може бути задоволено, оскільки згідно із ч.1 ст.151 ЦПК суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК України), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала в цій частині постановлена з дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак, у цій частині її слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 п.п.1,2 ч.2, 312 п.п.1,2 ч.1, 313, 314 ч.1 п.4,6, ст.ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2015 року в частині відмови у забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на автомобіль скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Passat B6», державний номерний знак НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, 2007 року, який зареєстрований на ім»я ОСОБА_7 та зберігається в останньої.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що в силу вимог ст. 324 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.