Справа № 161/3305/16-ц
Провадження № 2/161/1869/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Борщівська районна державна адміністрація Тернопільської області про тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 На даний час шлюб між нею та відповідачем розірвано, дитина мешкає з нею. Дитина від народження хворіє важкими захворюваннями - дисфункція жовчного міхура, ацетон омічний синдром, ювенільний ідіоматичний сколіоз грудного відділу хребта, хронічний тонзиліт, аденоїди, додаткові хорди у лівому шлуночку. За медичними рекомендаціями син потребує періодичного оздоровлення у морському кліматі, водні процедури. 27.08.2015 року вона звернулася письмово до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон - до Іспанії на лікування та оздоровлення. Проте, відповідач у наданні такого дозволу їй відмовив. Поїздка на оздоровлення відбуватимуться її коштом, вона має можливість поїхати за кордон. Вважає, що така поїздка є необхідною для оздоровлення дитини. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в її супроводі малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до країни світа Іспанія в період часу з 01 червня 2016 року по 25 серпня 2016 року., стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,2 грн.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивачки просив стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті правової допомоги в сумі 2000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що між ним та позивачкою склалися напружені стосунки, позивачка не дає йому спілкуватися з сином. Дійсно, позивачка у серпні 2015 року звернулася до нього з письмовим проханням надати дозвіл на виїзд за кордон. На цю вимогу він відповів, що позивач має надати йому документи, що підтверджують стан здоров'я дитини та необхідність лікування за кордоном. На теперішній час у нього немає інформації щодо того на який курорт позивачка хоче повезти дитину на лікування, в якому лікувальному закладі буде здійснюватися таке лікування. Позивач не надає доказів, що має кошти на таку поїздку. Вважає, що переліт до Іспанії та перебування в цій країні може негативно вплинути на стан здоров'я дитини. Йому не відомо яким чином позивач буде оздоровлювати дитину, чим буде її годувати. Вважає, що оздоровлення дитини можливе на території України, зокрема у санаторії «Лісова пісня», розташованому у Волинській області та санаторії «Пролісок» в м. Луцьку. На його думку дитина не настільки важко хворіє, як зазначає позивачка. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Крім того третя особа у вказаній заяві зазначила, що свою позицію щодо даного спору висвітлила у висновку № 01-386/2-38 від 03.03.2016 року.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 27.10.2005 року по 31.03.2010 року (а.с. 7, 33).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), який мешкає разом з матір'ю - позивачкою ОСОБА_3

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права.

Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним з питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

В частині 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Згідно із п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Звертаючись з позовом до суду позивачка ОСОБА_3 просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон без дозволу батька дитини на строк з 01.06.2016 року по 25.08.2016 року

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в позасудовому порядку дозвіл на тимчасовий виїзд на межі України малолітнього сина ОСОБА_7 позивачці не надає.

З висновку ЛКК Борщівської районної лікарні Тернопільської області № 203 від 26.08.2015 року (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_5 встановлено діагноз:дисфункція жовчного міхура, ацетон омічний синдром, ювенільний ідіоматичний сколіоз грудного відділу хребта, хронічний тонзиліт, аденоїди, додаткові хорди у лівому шлуночку. За станом здоров'я ОСОБА_5 потребує періодичного оздоровлення (морський клімат, водні процедури).

Відповідно до висновку Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 03.03.2016 року № 01-386/2-38 (а.с. 41-42), Борщівська районна державна адміністрація, що діє як орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з метою оздоровлення малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 11 ЦПК України передбачено обов'язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Всупереч наведеним нормам відповідачем не надано належних та беззаперечних доказів на підтвердження його заперечень проти позову, а саме не надано доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за межі України та безпосередньо такий виїзд може негативно вплинути на стан здоров'я дитини.

Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає інтересам дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку та оздоровленню дитини, в той же час, отримати відповідний дозвіл відповідача в позасудовому порядку виявляється неможливим, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси малолітньої дитини.

За правилами ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу.

Разом з тим, стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд вважає, що надана представником позивачки квитанція № 02/16 від 21.04.2016 року про прийняття від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 2000 грн. за надання правової допомоги, не є фінансовим документом, що належно та беззаперечно підтверджує оплату позивачкою гонорару адвокату за договором № 09-ц/16 від 19.04.2016 року, а тому в цій частині вимог позивачці необхідно відмовити.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,2 грн., понесені позивачкою ОСОБА_3 підлягають стягненню з відповідача.

На підставі ст. 141 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Борщівська районна державна адміністрація Тернопільської області про тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в її супроводі малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 до Королівства Іспанія в період часу з 01 червня 2016 року по 25 серпня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська