Справа № 463/1598/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/4360/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, його

представника ОСОБА_7, представника Винниківської міської

ради - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись з позовом до Винниківської міської ради, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6 про скасування рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 25.11.2014 року №256.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач отримав право забудови земельної ділянки на підставі незаконного рішення виконкому Винниківської міської ради, оскільки позивачі є власниками земельних ділянок по вул. Сухомлинського в м. Львів Винники і даний квартал для забудови був визначений для будівництва індивідуальних житлових будинків. Відповідно до рішення Винниківської міської ради № 1426 від 26.03.2009 р. земельна ділянка площею 0,08 га, яка межує із земельними ділянками позивачів, була виділена ОСОБА_12, яка 26.10.2011 р. подарувала вказану земельну ділянку ОСОБА_4, і яка уповноважила ОСОБА_13 на представництво її інтересів. ОСОБА_13 була подана на розгляд сесії Винниківської міської ради заява про надання дозволу на розробку детального плану території житлової забудови по вул. Сухомлинського в м. Винники. 12.07.2012 року розгляд даного питання було перенесено до наступного пленарного засідання. На тій же сесії розглядалася заява ОСОБА_14, яка також просила надати дозвіл на розробку детального плану, за іншою адресою по вулиці Сухомлинського у м. Винники. Заява ОСОБА_14 була задоволена та прийняте рішення № 527 від 12.07.2012 р. Немаючи можливості отримати погодження від депутатів місцевої ради ОСОБА_13 долучає рішення № 527 від 12.07.2012 р., яке видавалося ОСОБА_14 та протиправно отримує рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради № 256 від 25.11.2014 р. «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського у м. Винники». Також апелянт зазначає, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 27.04.2015 року № 313 посадовими особами Департаменту ДАБІ у Львівській області в термін з 12.05.2015 року по 25.05.2015 року проводилась планова перевірка обєкта будівництва - «Будівництво багатоквартирного житлового будинку на вул. Сухомлинського в м.Винники Львівської області», за результатами якої виявлено, що згідно з декларацією про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в Департаменті ДАБІ у Львівській області за № ЛВ93 від 05.03.2015 р., ОСОБА_4, як замовник будівництва, у встановлений законодавством термін письмово не проінформувала виконавчий орган сільської, селищної, міської ради або місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням обєкта будівництва, а також державні органи у сфері пожежної та техногенної безпеки про початок виконання будівельних робіт з будівництва багатоквартирного житлового будинку на вул. Сухомлинського в м. Винники Львівської області, чим порушила ч. 7 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 15 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 466. За результатами перевірки складено відповідний акт перевірки від 25.05.2015 р. № 1л/36-пл, протокол про адміністративне правопорушення від 25.05.2015 р. № 1л/36-пл, а також видано припис про усунення порушень вимог містобудівного законодавства від 25.05.2015 року № 1л/36-пл. Крім цього апелянт зазначає, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.05.2015 року у справі 463/1598/15-ц було задоволено заяву про забезпечення позову, якою накладено заборону ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії спрямовані на будівництво багатоквартирного будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського (р/н 01) у м. Винники. Личаківським ВДВС Львівського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження від 08.06.2015 р. та доведено зміст ухвали та постанови під розписку повноважному представнику відповідача ОСОБА_13, проте незважаючи на вищевказані заборони, будівництво багатоквартирного будинку продовжується, що підтверджується актом державного виконавця від 09.06.2015 р. та актами складеними Винниківською міською радою. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_15, представника ОСОБА_3, ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника Винниківської міської ради ОСОБА_8 щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пункти 1, 2 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 2) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ, проводиться за правилами іншого судочинства.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або спорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до роз»яснень п. п. 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.0213 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст.. 15 ЦПК). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 2) Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи провадження у справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд і інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв»язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є по перше, наявність у них спору про право цивільне ( справи за позовами що виникають із будь яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по друге, суб»єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Згідно з п. п. 1, 6, 7 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб»єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, втому числі на виконання делегованих повноважень; адміністративний позов звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах. Суб»єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб»єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв»язку з здійсненням суб»єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв»язку з публічним формуванням суб»єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб»єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до роз»ясень п.5 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 , ч.1 ст. 171 та ч.1 ст. 171 -1 КАС України до юрисдикції адміністративних судів належить вирішення питання щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб»єктів владних повноважень.

У відповідності до роз»яснень, наведених у п.п. 2, 3, 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», за змістом ч. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Законодавство не містить визначення терміну «публічно правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно правовий зміст (характер). Для з»ясування характеру спору суди повинні враховувати , що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні врахувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, або інший суб»єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб»єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб»єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними та підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (п.8 ч.1 ст. 1 Закону) передбачає, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверхності та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об»єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Стаття 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (п.1 ст. 6) визначає перелік органів, що здійснюють управління у сфері містобудівної діяльності, архітектурно будівельного контролю та нагляду, одним із яких є органи місцевого самоврядування.

Стаття 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі будівництва.

Відповідно до п. п. 9 п. «а» ч.1 ст. 31 вищезгаданого закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

З позовної заяви вбачається, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись з позовом до Винниківської міської ради, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про скасування рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 25.11.2014 року №256 «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського у м.Винники».

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2014 року виконавчим комітетом Винниківської міської ради прийнято рішення №256 «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського у м.Винники», відповідно до якого вирішено надати гр. ОСОБА_4 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського (р-н 01) у м.Винники; доручено архітектору м. Винники виконати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського (р-н 01) у м. Винники.

Отже, предметом даного спору є законність рішеннявиконавчого комітету Винниківської міської ради №256 від 25.11.2014 року «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського у м.Винники».

В той же час, позов не містить жодних позовних вимог до ОСОБА_4

Враховуючи положення вищеназваних законодавчих актів, роз»яснення постанов пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, Вищого адміністративного суду України, беручи до уваги те, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулись з позовом до Винниківської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради №256 від 25.11. 2014 року «Про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського у м. Винники», як до суб»єкта владних повноважень, яким є Винниківська міська рада, як орган місцевого самоврядування, та її виконавчий орган в особі виконавчого комітету Винниківської міської ради, яке прийнято її виконавчим органом на виконання владних управлінських функцій у галузі будівництва щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці по вул. Сухомлинського (р-н 01) у м.Винники, що дає підстави для висновку, що відносини між сторонами є публічно-правовими, належним відповідачем у справі (з урахуванням позовних вимог), є орган місцевого самоврядування, а відтак, зазначений спір не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, і розглянувши спір по суті з порушенням правил про юрисдикційність, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що у відповідності до положень п.1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України є підставами для скасування оскаржуваного рішення та постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 205, ст. 303, п.1 ч.1 ст. 310, ст.ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2016 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз»яснити позивачам право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_16

З оригіналом згідно.

Судове рішення набрало законної сили: 19.09.2016р.

Суддя: Шеремета Н.О.

Дата оформлення копії: 27.09.2016р.

Помічник судді: Карнидал В.В.