У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки припиненим та зобов»язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано зобов»язання за договором іпотеки від 29 вересня 2005 року укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Рівненського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та фізичною особою ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в реєстрі за № 3338, припиненими.

Зобов»язано Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» здійснити дії у строк та у порядку передбаченому чинним законодавством на момент їх вчинення, по виведенню з іпотеки нерухомого майна на підставі договору іпотеки, б/н, від 29 вересня 2005 року на житлове приміщення АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» вказує, що рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що згідно умов кредитного договору № 583/1 від 29.09.2005 року ОСОБА_4 отримав у відкритому акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» кредит у сумі 300000, 00 гривень під 9,5 % річних, з терміном повернення не пізніше

___________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/3415/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/746/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

28.09.2012 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов»язань між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та майновим поручителем ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 29.09.2005 року, реєстровий № 3338.

Доводить, що відповідно до п.3.4.10 договору іпотеки, іпотекодавець зобов»язаний одночасно з укладенням цього договору, за власний рахунок застрахувати предмет іпотеки на суму оцінки вказану в п.1.5 цього договору, зокрема, але не виключно, від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування на користь іпотекодержателя на весь строк дії іпотечного договору або на один рік з наступним його переукладанням кожного року до повного погашення заборгованості за кредитним договором та надати іпотекодержателю належним чином оформлені відповідні документи на підтвердження вчинених таких дій. У разі настання страхового випадку за договором страхування іпотекодержатель набуває право вимоги до страховика.

Стверджує, що згідно з п.7.3 договору іпотеки за невиконання зобов»язань, які не мають вартісного виразу, іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% вартості предмета іпотеки, визначеної у п.1.5 договору.

Позивачем не виконано зобов»язання, передбачене п.3.4.10 договору іпотеки, у зв»язку з чим, банком на підставі п.7.3 договору іпотеки здійснено нарахування штрафу, який на даний час позивачем не сплачено, чим порушено права та законні інтереси банку, як кредитора та іпотекодержателя.

Також вказує, що у п.2 договору добровільного страхування майна від 26.10.2011 року, який укладений між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Статус» та ОСОБА_4 зазначено, що у будь-якому випадку договір набуває чинності з моменту зарахування страхового платежу на розрахунковий рахунок страховика, а відповідно до квитанції від 04.11.2011 року платіж за послуги страхування був проведений 04.11.2011 року, а отже договір страхування набув чинності лише з 04.11.2011 року, що в свою чергу є порушенням умов договору іпотеки.

Підстав для задоволення позову не було, оскільки нарахований штраф є частиною основного зобов»язання за кредитним договором.

Також зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до правовідносин між сторонами ст.17 Закону України «Про іпотеку» та не врахував приписи ст.60 ЦПК України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зобов»язання за кредитним договором виконані боржником належним чином та прийняті кредитором, що свідчить про їх припинення, а отже, і про припинення зобов»язань за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та відповідає матеріалам справи, що 29 вересня 2005 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 583/1, за яким банк надав, а позичальник отримав 300000 грн зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитом терміном на 84 місяці, зі строком повернення коштів не пізніше 28 вересня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов»язань за договором кредиту у цей же день між ОСОБА_4 та банком укладено договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку належну їй на підставі біржової угоди купівлі-продажу від 04 травня 2001 року квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п.9.1 договору іпотеки він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов»язання за кредитним договором в повному обсязі (т.1, а.с.17).

Згідно з п. 3.3.1 кредитного договору позичальник зобов»язаний точно в строки обумовлені цим договором повернути кредит в сумі 300000 грн та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов»язання за цим договором.

Відповідно до п.6.5. кредитного договору при здійсненні позичальником останнього платежу в погашення заборгованості за кредитом позичальник спільно з банком здійснюють звірку проведених розрахунків, уточнюють наявність чи відсутність заборгованості перед банком по кредиту, процентах та інших платежах.

У відповідності з п.7.1. кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов»язань по цьому договору.

20 лютого 2014 року позивачка звернулась до банку з вимогою про виведення з іпотеки її квартири у зв»язку із повним виконанням боржником зобов»язань за кредитним договором у 2012 році. Станом на 04.03.2014 року письмової відповіді не отримано.

Згідно із довідкою від 15 травня 2015 року № 16/3-04/730 начальника головного управління з обслуговування клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість ОСОБА_4 за кредитом в сумі 300000 грн під 9,5 % річних на строк до 28 вересня 2012 року включно, погашена в повному обсязі 06 вересня 2012 року. (т.1, а.с.244).

Відповідно до п.3.4.10, п. 7.3 договору іпотеки іпотекодержатель зобов»язаний одночасно з укладенням цього договору за власний рахунок застрахувати предмет іпотеки на суму, вказану у п.1.5 договору, на користь іпотекодержателя на весь строк дії цього договору до повного погашення заборгованості за кредитним договором та надати іпотекодержателю належним чином оформлені документи на підтвердження вчинення таких дій.

У разі невиконання зобов»язань, які не мають вартісного виразу, іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% вартості предмета іпотеки, відповідно до п.1.5 договору, яка становить 400000,00 грн.

В матеріалах справи на а.с. 5 - 6, т.1 міститься довідка про стан заборгованості за кредитним договором, надана ПАТ «Державний ощадний банк України» Рівненському міському суду Рівненської області від 05.06.2015 року № 16/3-04/962, з якої вбачається, що заборгованість за кредитом, який був наданий АТ «Ощадбанк» ОСОБА_4 згідно з кредитним договором № 583/1 від 29.05.2005 року в сумі 300000 гривень під 9,5 % річних на строк до 28.09.2012 року включно, погашена у повному обсязі 06.09.2012 року.

Крім того вказано, що строк дії договору № 2210/222/000251 добровільного страхування майна сплинув 26.10.2011 року о 24:00 год. З метою страхування предмету іпотеки на наступний рік 26.10.2011 року був укладений договір № 0014-11 добровільного страхування майна, умовами якого встановлено, що вказаний договір у будь-якому випадку набуває чинності з моменту зарахування страхового платежу на розрахунковий рахунок страховика. Страховий платіж за вказаним договором був здійснений 04.11.2011 року. Отже, предмет іпотеки не був застрахований щонайменше 8 днів.

Таким чином, дійсно існують невиконані зобов»язання за іпотечним договором у вигляді несплаченої іпотекодавцем банку суми штрафу в розмірі 20000,00 грн.

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи договором № 2210/222/000251 добровільного страхування майна від 26.10.2010 року та додатком № 1 до нього (графіком сплати страхових платежів за договором), договором № 0014-11 добровільного страхування майна від 26.10.2011 року та квитанцією № 163 від 04.11.2011 року (т.1, а.с.7-11).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов»язання і є дійсною до припинення основного зобов»язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено ст.17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов»язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до вимог ст.598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов»язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

З огляду на викладене, враховуючи, що забезпечені іпотекою зобов»язання за договором кредиту є виконаними в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов»язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, є припиненими.

Вказане узгоджується із постановою Верховного Суду України від 11.11.2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

Твердження апелянта про те, що нараховані банком штрафні санкції за неналежне виконання договору іпотеки є частиною основного зобов»язання за кредитним договором, не грунтуються на законі.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Тому доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку задовольнивши позов.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк»- відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: І.М. Собіна

ОСОБА_3