Справа № 344/3888/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1104/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Горблянського Я.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_4, заінтересованої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6, заінтересована особа: ОСОБА_5,

за апеляційною скаргою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся в суд із скаргою на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 14.03.2016 року ВП №50433175 щодо виконання виконавчого листа №344/2266/2015, виданого 17.12.2015 року Івано-Франківським міським судом, про спонукання ОСОБА_5 до передачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1218 га, що в с.Угорники Івано-Франківської міської ради, масив «Через дорогу», про що укласти відповідний акт приймання-передачі.

Зазначав, що вказана постанова винесена незаконно, з порушенням прав та законних інтересів ОСОБА_3, оскільки словосполучення «спонукати виконати мирову угоду, затверджену рішенням суду» та «зобовязати виконати мирову угоду» є синонімічними, несуть одне й те саме змістовне навантаження, тому у державного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2016 року скаргу ОСОБА_3, заінтересовані особи: старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6, ОСОБА_5, на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 14.03.2016 року ВП №50433175 щодо виконання виконавчого листа №344/2266/2015, виданого 17.12.2015 року Івано-Франківським міським судом по рішенню апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.11.2015 року та зобовязання відкрити виконавче провадження, - задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №344/2266/2015 року, виданого 17.12.2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області.

Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 Дмитрівни ВП № 50433175 від 14.03.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Зобовязано старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа №344/2266/2015 року, виданого 17.12.2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області.

На вказану ухвалу державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною. Зазначає, що примусовому виконанню органами державної виконавчої служби згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконавчі документи, за якими має бути стягнуто чи передано майно від боржника на користь стягувача, зобовязано боржника вчинити певні дії чи утриматись від них на користь стягувача або конфіскацію майна. В резолютивній частині поданого стягувачем виконавчого листа не зазначено зобовязати боржника виконати рішення суду, а зазначено спонукати боржника виконати умови морової угоди, що не передбачено та не регулюється діючим Законом України «Про виконавче провадження». За таких обставин вважає, що постанова є правомірною. З наведених підстав просила ухвалу скасувати та в задоволенні скарги відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Вимоги апеляційної скарги підтримала також заінтересована особа ОСОБА_5

Представник скаржника ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, оскільки ухвалу постановлено з додержанням вимог закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, представника скаржника та заінтересованої особи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 17.12.2015 року Івано-Франківським міським судом було видано виконавчий лист, відповідно до якого суд вирішив спонукати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 міської ради; виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.11.2011 року, шляхом передачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 міської ради; земельної ділянки площею 0,1218 га, що в с.Угорники Івано-Франківської міської ради, масив Через дорогу, про що укласти відповідний акт приймання-передачі (а.с.11).

09.03.2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 звернувся до ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа у цивільній справі №344/2266/2015 року, виданого 17.12.2015 року Івано-Франківськитм міським судом (а.с.16).

14.03.2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 було винесено постанову ВП № 50433175 про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого про спонукання ОСОБА_5 щодо передачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1218 га, що в с.Угорники Івано-Франківської міської ради, масив Через дорогу, про що укласти відповідний акт приймання-передачі, на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд виходив з того, що дії державного виконавця при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження є неправомірними, тому ця постанова підлягає скасуванню.

З таким висновком суду погоджується також колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (саме цим пунктом керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 постанову про відмову і відкритті виконавчого провадження мотивувала тим, що в резолютивній частині поданого представником ОСОБА_3 - ОСОБА_7 виконавчого листа не зазначено про зобовязання боржника виконати рішення суду, а зазначено про спонукання боржника виконати умови мирової угоди, що не передбачено та не регулюється діючим законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Суд правильно вважав дії старшого державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження неправомірними, оскільки відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження у разі, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа є незрозумілим, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення змісту цього документа.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статей 1 та 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Крім того, виконання судових рішень - це завершальна стадія цивільного процесу, а саме завершальний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Відповідно до статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку, що дії старшого державного виконавця при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження є неправомірними, тому вірно захистив порушене право скаржника, скасувавши зазначену постанову і зобовязавши державного виконавця відкрити виконавче провадження.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм судом дана належна оцінка.

Таким чином, ухвалу постановлено з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_8