Справа №587/128/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/606/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом ОСОБА_3, у якому після уточнення його представником, просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - товариство) на його користь 2197,27 грн. заборгованості, з них заборгованість з орендної плати за 2011 - 2103 роки в сумі 1671,14 грн., 3% річних у сумі 99,99 грн., інфляційне збільшення у сумі 426,14 грн. Крім того просив розірвати договір оренди землі від 04.01.2005 року укладеного з товариством, номер запису в Державному реєстрі земель № 25 від 18.12.2006 року та стягнути з відповідача витрати на судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.01.2005 року з товариством був укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивач надав у строкове платне користування відповідачу належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зі сплатою оренди в розмірі 442,00 грн. Також 01.01.2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до договору оренди землі, яким змінено строк дії договору з 5 років на 10 років, в звязку з чим відповідач зобовязався сплачувати орендну плату в розмірі 1083,75 грн. за рік. Однак товариство систематично не сплачувало орендну плату, а саме не сплатило орендну плату в 2011 році і в 2012 році, за ці роки сплачено орендну плату лише в листопаді 2013 року, тому позивач вважає, що такими діями порушено його права.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14.12.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмолено за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не досліджено належним чином умови договору оренди землі, що стосуються нарахування та виплати орендної плати позивачу за користування його земельною ділянкою.

Судом не враховано, що виходячи з умов договору оренди землі, визначена сторонами в договорі сума орендної плати 1083,75 грн. не є остаточною до виплати, а є лише базовою. Остаточною сумою орендної плати, що підлягає виплаті щороку позивачу, згідно умов договору, необхідно вважати ту суму, яка буде визначена сторонами шляхом множення базової суми на індекси інфляції.

Суд першої інстанції в рішенні вказав, що умовами додаткового договору до спірного договору оренди землі було внесено зміни щодо розміру орендної плати (збільшено орендну лату з 442,00 грн. до 1083,75 грн.). При цьому суд не вказав та не врахував суттєву обставину, що після збільшення сторонами розміру орендної плати, зобовязання щодо обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції залишилося в силі.

Також вказує, що виплата орендної плати повинна відбуватись з урахуванням індексів інфляції за ввесь період користування орендарем земельної ділянки.

Крім того, судом не досліджено те, що відповідачем не надано будь-яких розрахункових документів, які б підтверджували отримання позивачем будь-яких сум пені.

Суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності систематичної невиплати орендної плати і відповідно підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки такі порушення мали місце у 2011 та у 2012 роках.

Сторони та їх представники в судове засідання не зявилися, у своїх заявах до суду просили розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-СМ № 009521, виданого 24.01.2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № 090030026 площею 2,72 га,що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 9, 17).

04.01.2005 року між позивачем та товариством був укладений договір оренди землі, відповідно до якого він надав у строкове платне користування відповідачу вказану земельну ділянку, який 18.12.2006 року пройшов реєстрацію у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного кадастру при Держкомземі України». 01.01.2009 року між ним та відповідачем було укладено додатковий договір до договору оренди землі, який також зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», і згідно внесених змін строк дії договору оренди землі з 5 років збільшено до 10 років. Відповідно до змін в договорі відповідач зобовязався сплачувати орендну плату в розмірі 1083,75 грн. за рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю), до 30 числа останнього у звітному році місяці (а.с. 10-13, 15).

Відповідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 19.12.2006 року земля передана у користування товариству в розмірі 2,72 га (а.с. 14).

27.11.2013 року товариство сплатило позивачу 3425,78 грн. в погашення заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції та суми пені за 2011, 2012 і 2013 роки і цей факт підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с. 36, 37).

Ці обставини встановлені судом сторонами не оспорюються.

Вирішуючи спір та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання існування систематичної не виплати орендної плати, бо сам факт систематичної несвоєчасної її виплати не може бути підставою для розірвання договору оренди землі в розумінні статті 32 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що на вимогу однієї сторони договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору.

У звязку з несвоєчасністю виплати нарахованої суми орендної плати за 2011-2012 рік на день звернення до суду з даним позовом договірні правовідносини продовжились і у подальшому аналогічних порушень прав позивача відповідачем допущено не було; права позивача фактично були відновлені, а відповідно до ст. 16 ЦК України суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи.

Сума орендної плати за 2013 рік була виплачена своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору.

Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Висновок суду з підстав відсутності систематичної несплати орендної плати для розірвання договору та повне погашення заборгованості по виплаті орендної плати за 2011-2013 роки на час звернення до суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо виплати орендної плати за 2011-2012 роки, суд визнав допущення порушення товариством строків виплати орендної плати визначених договором оренди землі, але на час звернення до суду за захистом порушеного права належні до виплати суми орендної плати з урахуванням індексів інфляції та пені за ці роки були повністю виплачені.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання.

Між сторонами існують договірні правовідносини, які передбачають покладення на відповідача грошового зобовязання щодо виплати орендної плати за землю з урахуванням індексу інфляції до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.п.11,12 договору).

Така виплата за 2011 та 2012 роки відбулась тільки 27.11.2013 року, т.т. з порушенням строку виконання грошового зобовязання визначеного умовами договору оренди землі.

Враховуючи, що договором оренди вже передбачено виплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції, то в такому випадку виходячи з положення частини 2 ст. 625 ЦК України відповідач несе відповідальність і повинен сплатити ще три проценти річних від простроченої суми за період затримки такої виплати, про що було судом першої інстанції зроблено правильний висновок.

Таким чином, розмір орендної плати за:

- 2011 рік через порушення строку виплати становить: 1083,75грн.х1.046=1133,60грн. (у 2012 році індекс інфляції складає 99,8%, а за період з 01 січня по 01 листопада 2013 року - 99,7%) + 98,86 грн.(1133,60грн.х3%:365дн.х1061дн.) = 1232,46 грн.;

- 2012 рік у звязку із не збільшення індексу інфляції у цьому році 1083,75грн.+61,83 грн. (1083,75грн.х3%:366дн.х696дн.) = 1145,58грн.

Загальна сума розміру орендної плати за 2011-2013 роки з урахуванням індексу інфляції та суми трьох річних від простроченої суми становить 3461,79 грн. Приймаючи до уваги, що виплати зазначеної суми відбувається з відрахуванням суми податку фізичних осіб у розмірі 15%, то до сплати позивачу належало 2942,52 грн. Йому фактично виплачено 3425,78грн. з урахуванням суми пені, що зайво більше ніж належало до сплати.

Судом першої інстанції допущено арифметичну помилку при розрахунку суми заборгованості, але даний висновок суду не впливає на правильність вирішення позову по суті.

Доводи апеляційної скарги з приводу нарахування щорічного платежу орендної плати з урахуванням індексу інфляції, який повинен розраховуватися за ввесь період користування товариством земельної ділянки, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: