Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Воха В.С.,

з участю

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Великомежиріцької сільської ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Корецького районного суду від 18 грудня 2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні первісного позову, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Стверджує, що судом не враховано обставини, що добровільного залишення будинку по АДРЕСА_1 ним не було, в будинку він не проживає оскільки йому чиняться перешкоди у користуванні житлом, відповідачка не надає дозволу на вселення, лише змогу перебувати у будинку протягом дня у догляді за господарством та догляді за спільним сином, який є хворим та потребує такого догляду та не дає можливості залишатися на нічний час доби, не дає ключів від будинку.

Доводить, що посилання суду на ч.1 ст.65, ч.2 ст.64 ЖК України не мають свого відображення в матеріалах справи, оскільки в будинок за адресою АДРЕСА_1 вони з відповідачкою вселилися як подружжя на законних підставах за згодою попередніх власників, що не спростовано відповідачкою, а тому ним дотримані умови для виникнення права на користування житловою площею.

За викладених обставин просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати, ухвалити нове про задоволення первісного позову, в решті рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що також встановлено судом, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 1982 року.

Рішенням Корецького районного суду від 23 жовтня 2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірваний.

У відповідності до заповітів від 02 квітня 1998 року ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (свідоцтва серії НОМЕР_2 від 13 червня 2000 року та серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року) заповіли все своє майно ОСОБА_3, яким є житловий будинок АДРЕСА_1

За даними паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_4, виданого Корецьким РВ УМВС України в Рівненській області 25 жовтня 2001 року вбачається, що останній прописаний в АДРЕСА_2 з 04 вересня 1986 року.

Згідно листа Великомежиріцької сільської ради від 22 серпня 2014 року за №219, житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 (відомості погосподарської книги сільської ради №5 особовий рахунок ІНФОРМАЦІЯ_3) обліковується за померлою ОСОБА_7, в даному будинку зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх діти - ОСОБА_8, ОСОБА_9

У відповідь на заяву громади Свято-Петро-Павлівського храму Великомежиріцька сільська рада листом від 06 жовтня 2014 року за №273 повідомила, що ОСОБА_3 у письмовій формі підтвердила, що не дає згоди на виділення окремої кімнати для проживання ОСОБА_1 у будинку в якому вона проживає в даний час і який згідно погосподарського обліку сільської ради обліковується за померлою ОСОБА_10

З повідомлення Великомежиріцької сільської ради від 11 лютого 2015 року за №46 та від 13 лютого 2015 року за №51 вбачається, що згідно запису погосподарської книги сільської ради №6 на 1996-2000 роки, особовий рахунок №501 у графі 24 проведено запис про те, що громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 прибули в дане господарство 29 травня 2000 року з №500 особового рахунку у житловий будинок, який і на даний час обліковується за ОСОБА_10

Також в листі від 11 лютого 2015 року Великомежиріцькою сільською радою зазначалось, що стосовно відмітки на сторінці 11 паспорта ОСОБА_1 про те, що він з 04 вересня 1986 року по даний час прописаний в АДРЕСА_2, зазначено адресу попереднього житлового будинку, який обліковувався за ним і в якому була зареєстрована його сім'я. Під час проведення уточнення адреси місця проживання, оскільки такі повноваження з 1998 року виконкомом сільської ради були передані до Корецького РВ УМВС України в Рівненській області, а зараз такі функції виконує Корецький РС УДМС України в Рівненській області гр. ОСОБА_1 не здійснив уточнення адреси місця реєстрації.

Рішенням Корецького районного суду від 21 травня 2015 року за ОСОБА_3 визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1

Відмовляючи в задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив з вимог ч.1 ст.65, ч.2 ст.64 ЖК України щодо того, що необхідними умовами для виникнення у особи права на користування житловою площею є дотримання встановленого законом порядку її вселення в жиле приміщення, під яким треба розуміти дотримання правил реєстрації у ньому та наявність письмової згоди всіх осіб, які проживають разом з наймачем, а оскільки ОСОБА_1 в будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований не був, а тому не набув права користування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За змістом ч.1 ст.65 та ч.2 ст.64 ЖК України ЖК України вбачається, що необхідними умовами виникнення у особи права на користування житловою площею є дотримання встановленого законом порядку її вселення в жиле приміщення, під яким треба розуміти дотримання прав реєстрації у ньому та наявність письмової згоди всіх осіб, які проживають разом з наймачем.

Приписами п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

За матеріалами справи вбачається, що сім'я ОСОБА_1 вселилась до будинку ОСОБА_10 29 травня 2000 року та була зареєстрована в ньому з зазначеної дати, тобто до смерті подружжя ОСОБА_10, що підтверджує згоду останніх на вселення сім'ї ОСОБА_1, а саме сторін у даній справі, в їх будинок та свідчить про те, що ОСОБА_1 на законних підставах вселився до будинку в АДРЕСА_1,відповідно й набув права користування будинком за вказаною адресою.

Відповідно до довідки №235 від 08 квітня 2015 року, виданої Митрополитом Рівненським і Острозьким Варфоломієм, вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на послузі в Свято-Успенському чоловічому монастирі с.Липки Гощанського району Рівненської області з листопада 2007 року по вересень 2009 року відвідував своє постійне місце проживання в АДРЕСА_1

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції підтвердила посилання позивача ОСОБА_1 на ту обставину, що проживаючи в її будинку, після розлучення ОСОБА_1 ходив до ОСОБА_3, допомагав доглядати сина, який хворіє, та надавав допомогу по господарству, однак мав змогу це робити лише вдень, оскільки ОСОБА_3 не дозволяла йому залишатися на ніч, ключів від будинку він не мав.

Ці обставини під час судового розгляду ОСОБА_3 не заперечуються з посиланням на те, що про таку допомогу вона його не просить.

ОСОБА_3, під час розгляду справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді справи підтвердила факт, що не допускала ОСОБА_1 залишатися на ночівлю у будинку по АДРЕСА_1, при цьому не заперечувала, проти того щоб ОСОБА_1 приходив вдень та надавав допомогу по господарству та догляду за їх спільник сином, який потребує сторонньої допомоги за станом здоров'я.

При прийнятті рішення необхідно враховувати, що ОСОБА_3 після смерті спадкодавців в 2001 році прийняла фактично спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1, в якому проживав ОСОБА_1 до їх розлучення в 2008 році і ОСОБА_3 не ставила вимогу про втрату ОСОБА_1 права на користування житловим будинком, а тому слід визнати, що за ОСОБА_1 залишилось право на користування житловим будинком.

Необхідно врахувати ту обставину, що рішенням місцевого суду від 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні її позовних вимог, яке вона не оскаржувала, а отже погодилась про те, що ОСОБА_1 не втратив права на користування житловим будинком.

Колегія суддів також вважає доведеним факт вчинення перешкод позивачу в користуванні житловим будинком в АДРЕСА_1, зі сторони відповідачки ОСОБА_3, що підтверджується належними та допустимими доказами по справі, яким є також повідомлення Великомежиріцької сільської ради від 06 жовтня 2014 року за №273 (а.с.6).

Місцевий суд зазначені обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні первісного позову з підстав, що ОСОБА_1 в будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований не був, а тому не набув права користування, що спростовується матеріалами справи та обставинами встановленими під час розгляду справи.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції, яке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.71,72 СК України, керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Великомежиріцької сільської ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення скасувати та ухвали в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Великомежиріцької сільської ради про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 Корецького району Рівненської області шляхом вселення в будинок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук