АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим з 11 березня 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 753/11612/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3715/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КС «Центр фінансових послуг» про визнання договору поруки припиненим, в якому просив визнати поруку за договором поруки від 02 листопада 2007 року, укладеним між сторонами, припиненою з 11 березня 2011 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02 листопада 2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та позичальником ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № В-1/0250/0733/10, за умовами якого Кредитна спілка надала боржнику кредитні кошти в сумі 50 000 грн., які боржник зобов'язався повернути згідно пропонованого графіку до 25 листопада 2012 року зі сплатою відсотків згідно умов договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, того самого дня, між сторонами було укладено договір поруки № В- 1/0250/0733/10, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Кредитною спілкою за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Посилаючись на те, що Кредитною спілкою не пред'явлено до нього як до поручителя вимоги в шестимісячний строк після встановлення для нього строку виконання зобов'язання у листі-вимозі, а тому на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції не врахував в якості доказу лист вимогу відповідача від 01 вересня 2010 року відповідно до якого, на думку апелянта, відповідач змінив строк виконання зобов'язання, встановивши його до 11 вересня 2010 року, а тому суд незаконно не застосував до даних правовідносин положення ч.4 ст.559 ЦК України, адже вимог до поручителя протягом шести місяців з вказаної дати не заявлялося. На обґрунтування своєї позиції, апелянт приводить для прикладу правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14.

Також апелянт посилається те, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, які призвели до неправильного застосування норм матеріального права та неправильного вирішення справи, зокрема, на те, що судом не було розглянуто його клопотання про витребування доказів та заяву про забезпечення доказів, а також рішення суду не відповідає вимогам ЦПК України.

Представники апелянта ОСОБА_2 та ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_5 також підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_10 заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності осіб, які не з'явилися.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2007 року між КС «Центр фінансових послуг», позичальником ОСОБА_11, а також поручителями ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №В-1/0250/0733/10, за умовами якого Кредитна спілка надала боржнику кредитні кошти в сумі 50 000 грн., які боржник зобов'язався повернути згідно пропонованого графіку до 25 листопада 2012 року зі сплатою відсотків згідно умов договору (а.с.56).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором того самого дня - 02 листопада 2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та позивачем, як поручителем, було укладено договір поруки №В 1/0250/0733/10, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Кредитною спілкою за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а.с.57).

Рішенням від 13 травня 2011 року Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» стягнуто солідарно з боржника ОСОБА_11 та поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 94 463,49 грн. заборгованості за кредитним договором (а.с.22-23).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що відповідач пред'явив вимогу до позивача у квітні 2011 року, звернувшись до третейського суду, тобто в межах встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку.

Згідно з ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянтом не надано доказів та обґрунтувань, які б підтверджували незаконність рішення суду першої інстанції та обґрунтованості свого позову, зокрема щодо того, що відповідачем було змінено строк виконання основного зобов'язання на 11 вересня 2011 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з посиланням на позицію Верховного Суду України, про те, що суд не врахував, що відповідач своїм листом-вимогою змінив строк виконання зобов'язання, а тому суд незаконно не застосував до даних правовідносин положення ч.4 ст.559 ЦК України, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя.

Апелянт безпідставно та необґрунтовано посилається на те, що відповідач змінив строк виконання основного зобов'язання, звернувшись до нього з листом-вимогою від 01 вересня 2010 року.

Так, вивченням тексту вказаного листа, колегією суддів встановлено, що КС «Центр фінансових послуг» звернулося до ОСОБА_1 з вимогою про погашенняпростроченої заборгованості позичальника в термін до 11 вересня 2010 року та попередженням про те, що вразі не погашення саме простроченої заборгованості вони звернуться до суду із вимогою про розірвання кредитного договору та дострокове повернення кредиту та супутніх платежів.

Тобто, відповідач звернувся до позивача про погашення саме простроченої заборгованості боржника, а не про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги наданий апелянтом для порівняння висновок Верховного Суду України в постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-190цс14, оскільки у вказаній справі кредитор скористався своїм правом дострокового повернення боргу, надіславши боржнику претензію-повідомлення саме про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, а не про погашення простроченої заборгованості.

Суд першої інстанції правильно вказав, що у договорі поруки, що укладений між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється.

У кредитному договорі, укладеному між відповідачем та боржником, строк виконання зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту до 25 листопада 2012 року.

Кредитна спілка до закінчення шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, звернулась до третейського суду із вимогою про солідарне стягнення з позичальника та його поручителів, в тому числі і з позивача, заборгованості по кредитному договору, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, проте, відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, в той час, як колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції правильно вирішив справу та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді