Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 425/1306/15-ц
Провадження № 22ц/782/81/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого- судді Борисова Є.А.

суддів Дронської І.О., Карташова О.Ю.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луганську цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності.

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Рубіжанської міської ради Луганської області про встановлення факту сумісного проживання з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та про визнання за нею, ОСОБА_3, права власності на два автомобілі та гараж, що були придбані під час спільного проживання з померлим. Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачка неодноразово уточнювала свої вимоги і остаточно сформулювала їх наступним чином: встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки з квітня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати об'єктами права спільної сумісної власності її та ОСОБА_4 автомобіль OPEL VECTRA 2006року випуску, автомобіль OPEL VIVARO, 2005 року випуску та гараж, розташований в кооперативі «Лада» м. Рубіжне; визнати за нею, ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля OPEL VECTRA, на 1/2 частку автомобіля OPEL VIVARO та 3/4 частки гаражу АДРЕСА_2. На обґрунтування своїх вимог позивачка послалася на те, що, починаючи з квітня 2010 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у належній їй квартиріі за адресою АДРЕСА_1, вела з ним спільне господарство та мала спільний бюджет. Під час сумісного проживання за рахунок спільних коштів вона та ОСОБА_4 придбали два вищезазначених автомобілі, які були зареєстровані на ім'я ОСОБА_4, а також гараж НОМЕР_3, що розташований в блоці № 11 гаражного кооперативу «Лада».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і, оскільки вищезазначені автомобілі та гараж були набуті під час її спільного проживання з померлим, позивачка ОСОБА_3 ставила питання про визнання вказаного майна об'єктом права спільної сумісної власності її та померлого ОСОБА_4, а також про визнання за нею права власності на 1/2 частку кожного з автомобілів та на 3/4 частки гаражу.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.09.2015 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено ОСОБА_2, який є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 і який прийняв спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково. Суд встановив факт сумісного проживання однією сім'єю ОСОБА_3. та ОСОБА_4 з квітня 2010 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнав об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: автомобіль НОМЕР_1 2006року випуску, автомобіль НОМЕР_2, 2005 року випуску та гараж АДРЕСА_2; визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку кожного з вищевказаних автомобілів та на 3/4 частки гаражу.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_2 і в апеляційній скарзі просив його скасувати та постановити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, невідновідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт та його представник скаргу підтримали, представник позивача ОСОБА_3 скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які брали участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, свідків, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступних висновків: апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню.

До таких висновків судова колегія дійшла виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту спільного проживання позивачки та ОСОБА_4 в період часу з квітня 2010 року і до дати смерті останнього, а також з доведеності тих обставин, що під час спільного проживання позивачка та ОСОБА_4 мали спільний бюджет та спільні витрати, набували майно в інтересах сім'ї, вели спільне господарство, а тому в даному випадку наявні підстави для визнання зазначеного в позові майна об'єктом права спільної сумісної власності позивачки та померлого, а також для визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку спірних автомобілів та на 3/4 частки гаражу.

Судова колегія не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки до цих висновків суд дійшов поспішко, внаслідок неповного з'ясування всіх обставин справи та неправильної оцінки наявних у справі доказів

Так, згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету).

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, в основу своїх висновків про наявність між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усталених відносин, що притаманні подружжю, а також в основу висновків про наявність в даному випадку підстав для визнання спірного майна спільною сумісною власністю ОСОБА_3та ОСОБА_4, суд поклав наступні обставини: факт реєстрації ОСОБА_4 за місцем проживання позивачки, здійснення спільних поїздок до Криму, де мешкають близькі родичі померлого, спільне святкування родинних свят, піклування один про одного, спільне придбання майна в інтересах сім'ї, внесення позивачкою ОСОБА_3 власних коштів у придбання спірних автомобілів та гаражу.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновками суду стосовно того, що всі вищеперелічені в рішенні обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Як вже зазначалося вище, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а також встановлення джерела придбання спірного майна, щодо якого ставиться питання про визнання його спільною сумісною власністю осіб, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах.

Судова колегія вважає, що матеріали справи не містять в собі належних та об'єктивних доказів на підтвердження тієї обставини, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і що ОСОБА_3 вносила власні кошти для придбання автомобілів та гаражу.

Так, в судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_3 та її представник стверджували, що особисто позивачкою на придбання спірного майна вносилися її власні кошти, зокрема, на придбання автомобіля OPEL VECTRA внесено 10000 доларів США, на придбання гаражу - 1200доларів США, на придбання автомобіля OPEL VIVARO - 128 000грн.

Однак належних та переконливих доказів факту внесення зазначених сум грошових коштів особисто позивачкою ОСОБА_3 матеріали справи не містять. До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного.

Так на підтвердження внесення позивачкою ОСОБА_3 10000 доларів США в рахунок придбання автомобіля OPEL VECTRA суд першої інстанції послався на покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На підтвердження факту внесення 1200 доларів США в рахунок придбання гаражу АДРЕСА_2 суд, крім показів вказаних свідків, послався на заяву попереднього власника гаража - ОСОБА_7 про його вихід з членів кооперативу у зв'язку з відчуженням гаражу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на заяву від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стосовно прийняття їх в члени кооператива, на відомості з журналу членів гаражного кооператива «Лада», де співвласниками гаражу НОМЕР_3 зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.2 ас.89, 90, 91-94). На підтвердження факту внесення позивачкою власних коштів в сумі 128 000грн. на придбання автомобіля OPEL VIVARO суд послався на наявну в матеріалах справи копію розписки від імені поререднього власника зазначеного автомобіля - ОСОБА_8, з якої вбачається, що останній отримав від позивачки 128000 грн. за проданий ним автомобіль (т.1 а.с.40)

Судова колегія вважає, що показання свідка ОСОБА_5 стосовно спільного придбання позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 всього спірного майна і стосовно внесення позивачкою власних коштів в сумі 10000 доларів США з метою спільного придбання разом з ОСОБА_4 автомобіля OPEL VECTRA не можуть вважатись об'єктивним доказом і підлягають критичній оцінці, оскільки зазначений свідок є близькою для позивачки людиною - дружиною сина (невісткою), а тому є всі підстави вважати, що вона є заінтересованою у результатах розгляду справи особою.

Показання свідка ОСОБА_6 в тій частині, що позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом придбали іномарку в 2011 році і що ОСОБА_3 вносила власні грошові кошти в сумі 10000 доларів США на придбання транспортного засобу не можуть бути прийняті в якості належного доказу на підтвердження факту об'єднання власних грошових коштів позивачки з коштами ОСОБА_9 з метою спільного придбання майна, оскільки про зазначені обставини свідку ОСОБА_6 стало відомо зі слів самої ОСОБА_3

Будь-яких інших належних та об'єктивних доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_3 брала участь у спільному придбанні разом з померлим ОСОБА_4 автомобіля OPEL VECTRA та вносила з цією метою власні грошові кошти матеріали справи не містять.

Наявна в матеріалах справи розписка від імені ОСОБА_10, датована 09 січня 2014 року, на думку судової колегії, не може слугувати належним доказом на підтвердження тієї обставини, що позивачка ОСОБА_3 брала участь у спільному придбанні разом з ОСОБА_4 автомобіля OPEL VIVARO і що позивачка особисто передавала гр.. ОСОБА_10 як власнику автомобіля грошові кошти в сумі 128000грн. в рахунок оплати вартості вказаного автомобіля, оскільки вказана розписка спростовується письмовими поясненнями ОСОБА_10, засвідченими нотаріусом Донецького нотаріального округу Ростовської області Російської Федерації - ОСОБА_11, з яких вбачається, що ОСОБА_10 з позивачкою ОСОБА_3 взагалі не знайомий, відчуження автомобіля OPEL VIVARO він, як колишній власник вказаного транспортного засобу, здійснював шляхом оформлення генеральної довіреності на ім'я гр.ОСОБА_12, який вподальшому продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 Будь-яких коштів за відчуження автомобіля від ОСОБА_3 він, ОСОБА_10, не отримував і розписки їй не надавав. У суду апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання письмових пояснень ОСОБА_10 неналежним доказом по справі, оскільки справжність підпису ОСОБА_10 на вищезгаданих письмових поясненнях засвідчена у нотаріальному порядку (т.2 а.с.322).

Наявна в матеріалах справи заява від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_4стосовно зарахування її самої та ОСОБА_4 до числа членів гаражного кооператива «Лада» у зв'язку з придбанням гаражу під НОМЕР_3 (т.2 а.с. 90) на думку судової колегії також не може слугувати належним доказом на підтвердження факту спільного придбання вказаного майна позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки в зазначеній заяві відсутній особистий підпис ОСОБА_4 З огляду на відсутність в зазначеній заяві про прийняття в члени кооперативу «Лада» особистого підпису ОСОБА_4 колегія суддів критично оцінює і відомості, зазначені в журналах кооперативу «Лада» (т.2 а.с. 87, 93) стосовно того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками гаражу під НОМЕР_3.

Будь-ких інших належних та об'єктивних доказів стосовно того, що позивачка ОСОБА_3 вносила власні кошти в сумі 1200 доларів з метою спільного придбання разом з ОСОБА_4 гаражу АДРЕСА_2 матеріали справи також не містять.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія розписки, наданої відповідачем ОСОБА_2 (оригінал оглянуто колегією суддів в судовому засіданні) (т.2 а.с.185) з якої вбачається, що продавець гаражу АДРЕСА_2 ОСОБА_13 отримав кошти за гараж у повному обсязі від покупця - ОСОБА_4 і будь-яких претензій до останнього він не має. Тобто зазначений письмовий доказ свідчить про те, що ОСОБА_4 був одноосібним покупцем гаражу.

Проаналізувавши відомості, викладені в долучених до матеріалів справи довідках про доходи позивачки ОСОБА_3 за період 2006-2015 років (т.1 а.с. 45-59) колегія суддів дійшла висновку, що отримувані нею заробітна плата та пенсія за своїм розміром не могли слугувати достатнім джерелом доходів, за рахунок яких позивачка реально могла протягом досить нетривалого проміжку часу, а саме з кінця 2011 року до початку 2014 року вносити значні суми коштів в рахунок придбання двох автомобілів іноземного виробництва та двох гаражів (.крім спірного гаражу під НОМЕР_3 позивачкою придбано і гараж НОМЕР_4 також в гаражному кооперативі «Лада»). Доказів про наявність у неї будь-яких інших джерел доходу, крім заробітногї плати та пенсії, які б давали реальну можливість придбавати цінне майно, зокрема кредитних коштів, спадкового майна, коштів від продажу нерухомого або будь-якого іншого цінного майна, тощо, ОСОБА_3 не надала.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи не містять в собі належних, об'єктивних та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя останнього дійсно вели спільне господарство та мали спільний бюджет і що позивачка ОСОБА_3, зокрема, вносила власні кошти у придбання такого цінного майна як два спірні автомобілі та гараж, а тому, на думку судової колегії, висновки суду першої інстанції в даному випадку не відповідають обставинам справи та має місце недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції висловив вірне судження про те, що Рубіжанська міська рада Луганської області в даному випадку є неналежним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_3 з огляду на наявність спадкоємця після смерті ОСОБА_4, однак в резолютивній частині свого рішення одночасно зазначив про часткове задоволення позовних вимог як до ОСОБА_2, так і до Рубіжанської міської ради, хоча при цьому позовні вимоги до ОСОБА_2 фактично задовольнив у повному обсязі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції на підставі вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 як до ОСОБА_2 так і до Рубіжанської міської ради про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 16 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання та визнання права власності відмовити у повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю.

Це рішення апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий

Судді: