Справа № 465/5191/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/2331/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Фейір К.О.,

з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності та визнання права на частку земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права співвласника на частку у спільному майні з сплатою грошової компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 та відмовлено у задоволенні об'єднаного зустрічного позову ОСОБА_2. Повернуто ОСОБА_2 внесений за зустрічним позовом депозит в сумі 302 586, 00 грн., зарахований на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області №0789 (), відкритий в ГУДКСУ у Львівській області (МФО 825014) згідно платіжного доручення №96933579 від 05 листопада 2015 року.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 травня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та представники ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що не погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та вважає, що рішення суду в цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно досліджені всі фактичні обставини справи та не надана належна оцінка доказам у справі. Стверджує, що суд відмовляючи у зустрічному позові про припинення права власності ОСОБА_4 на 1/10 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з виплатою їй вартості цієї частки не врахував того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки ОСОБА_4 ще у 2004 році добровільно виїхала на постійне місце проживання в Бельгію і вже 12 років не проживає у будинку. Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 жодним чином не приймає участі у витратах по експлуатації та збереженню спільного майна. Вважає, що Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз надав суду обґрунтований висновок про технічну неможливість виділити ОСОБА_4 1/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1. Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог.

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 стверджують, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно та не об'єктивно досліджено матеріали справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вважають, що суд першої інстанції порушив ч.1 ст. 361 ЦК України, відповідно до якої власник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності, а також незаконно та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності в будинку АДРЕСА_1, співвласником якого вона є. Зазначають, що ОСОБА_4 користується кімнатою №1-8 площею 11,6 кв.м. у спірному будинку, яка ізольована від інших приміщень будинку та має окремий вхід і дану кімнату та ще 9,61 кв.м. у будинку відповідно до 1/10 ідеальної частки можливо виділити в натурі ОСОБА_4 Вважають безпідставними вказівки суду на те, що ст. 358 ЦК України застосовується лише для встановлення порядку користування житлом, оскільки дана стаття містить загальне правило щодо здійснення права спільної часткової власності та може застосовуватися як до спорів щодо встановлення порядку користування житлом так і виділу частки в натурі із спільної часткової власності. Посилаються на те, що до ОСОБА_4, яка прийняла спадщину від батька та отримала у приватну власність 1/10 в будинку АДРЕСА_1, також перейшло право власності на 1/10 частку земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування майна. Не погоджуються із висновком інженерно-технічної експертизи від 08.06.2015 року, проведеної Львівським науково-дослідним експертним інститутом судових експертиз, оскільки експертиза проводилася за участю лише ОСОБА_2, а їх довірительку не було повідомлено про дату проведення експертизи, експерти не надали відповіді на питання №4 щодо варіантів розподілу житлового будинку, зокрема, з можливістю здійснення добудови, не маючи права на визначення ринкової вартості будинку така безпідставно була визначена експертами. Просять рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги, та заперечення вимог апеляційної скарги представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, пояснення представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підтримання їх апеляційної скарги, та про заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_5 слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорту виданого Львівським бюро технічної інвентаризації від 25.01.1995 року, загальна площа будинку становить 204, 8 кв.м., відповідно до технічного паспорту виданого Львівським бюро технічної інвентаризації від 01.12.2011 року загальна площа будинку становить 212,1 кв.м. належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Даний будинок розташований на земельній ділянці площею, 0970 га, яка належить ОСОБА_2 на підставі акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 27.04.2005 року (том 1, а.с. 18).

ОСОБА_4 є власницею 1/10 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яку вона отримала у порядку спадкування від свого батька - ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.07.2008 року (том 1, а.с. 11).

9/10 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві власності ОСОБА_2: з яких 7/10 частки даного будинку батько ОСОБА_7 подарував синові ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування від 22.05.2004 року (а.с. 13, том 1), а 1/5 частка будинку належить ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.04.2008 року (том 1, а.с. 12).

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 фактично користується житловою кімнатою №1-8, яка знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 та має площу 11, 6 кв.м.

Згідно з інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.11.2014 року ОСОБА_4 належить лише 1/10 частини будинку під номером АДРЕСА_1, а інше нерухоме майно не значиться (том 1, а.с. 93).

Відповідно до висновку інженерно-технічної експертизи №4593/4594 від 08.06.2015 року наданим судовими експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що виділити ОСОБА_4 1/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1 технічно не можливо, розробити варіанти розподілу житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 204,8 кв. м., якщо 9/10 ідеальних часток належить ОСОБА_2, а 1/10 ідеальних часток належить ОСОБА_4, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 фактично користується кімнатами, позначеними на поверховому плані № 1-8, не надається можливим (том 1, а.с. 101-107).

Згідно з ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови від 4 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Суд першої інстанції правильно врахувавши висновок експертизи про неможливість виділення ОСОБА_4 1/10 частини будинку АДРЕСА_1, а також те, що припинення права власності ОСОБА_4 на належну їй частку будинку АДРЕСА_1 завдасть їй істотної шкоди, оскільки остання не забезпечена іншим власним житлом, обґрунтовано відмовив у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,0970 га, яка розташована в АДРЕСА_1 і призначена для обслуговування житлового будинку, який знаходиться за цією адресою також вірно не задоволена судом позовна вимога ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на земельну ділянку, на якій розташована її частина житлового будинку.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що припинення права власності ОСОБА_4 на 1/10 в спірному будинку не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки ОСОБА_4 ще у 2004 році добровільно виїхала на постійне місце проживання в Бельгію і вже 12 років не проживає у будинку спростовується даними з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.11.2014 року в яких зазначено, що ОСОБА_4 належить лише 1/10 частка в будинку АДРЕСА_1, а іншого житла в Україні, яке б було у її власності немає.

Твердження в апеляційній скарзі представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 користується кімнатою №1-8 площею 11,6 кв.м. у спірному будинку, яка ізольована від інших приміщень будинку та має окремий вхід і дану кімнату та ще 9,61 кв.м. у будинку відповідно до 1/10 ідеальної частки можливо виділити їй в натурі спростовуються висновком інженерно-технічної експертизи №4593/4594 від 08.06.2015 року проведеної судовими експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз в якому зазначено, що відповідно до п. 22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» площі 20,48 м?, яка припадає на 1/10, є недостатньою для влаштування окремої повноцінної квартири, як відокремленої частини будинку з самостійним входом.

Посилання в апеляційній скарзі представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_5, що до ОСОБА_4, яка прийняла спадщину від батька та отримала у приватну власність 1/10 частки в будинку АДРЕСА_1, також перейшло право власності на 1/10 частку земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування майна, є безпідставним, так як право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 набув на підставі договору дарування від 22.05.2004 року (том 1, а.с.56), тобто до спадкування ОСОБА_4 1/10 частки в будинку АДРЕСА_1.

Також не може прийматись до уваги незгода апелянтів із висновком інженерно-технічної експертизи від 08.06.2015 року, проведеної Львівським науково-дослідним експертним інститутом судових експертиз, з посиланням на те, що експерти не надали відповіді на питання №4 щодо варіантів розподілу житлового будинку, зокрема, з можливістю здійснення добудови, оскільки у висновку вказаної експертизи експертами підставно визначено, що можливість прибудови для влаштування повноцінної квартири ОСОБА_4 не розглядається в зв»язку з належністю земельної ділянки на праві власності ОСОБА_2 (том 1, а.с.107).

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому апеляційні скарги слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представників ОСОБА_4 - ОСОБА_6 і ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.