Справа № 159/6378/15-ц Провадження № 22-ц/773/619/16 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Подолюка В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю: представника позивача Місюри І.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до договору № б/н від 10.07.06 р., укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого він є, та відповідачем, останній тоді ж отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строкові дії картки. Відповідач письмово підтвердив, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг (далі - умови) та правилами користування платіжною карткою (далі - правила), тарифами банку (далі - тарифи) складає між сторонами договір. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належно не виконує. Станом на 31.10.15 р. загальна заборгованість відповідача перед позивачем склала 21 710 грн. 28 коп., у т. ч.: 11 202 грн. 29 коп. заборгованості за кредитом; 8 101 грн. 18 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом; 896 грн. 80 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 010 грн. 01 коп. штраф (процентна складова). Просить позов задовольнити, стягнути загальну суму боргу в розмірі 21 710 грн. 28 коп. та судові витрати у справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача Місюра І.В. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у ній, представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки останній платіж мав місце у травні 2015 року, а дія картки закінчилась 31.07.08 році, тому суд прийняв до уваги, що строк дії картки відповідає строку дії договору, тому строк для звернення позивача за захистом свого порушеного як за основним кредитом, так і за процентами за користування кредитом права сплив.

Перевіривши дані висновки, колегія суддів не може з ними погодитися, оскільки вони зроблені у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права і не відповідають обставинам справи.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що 10 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 3000,00 грн. У вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із анкети-заяви, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою (а.с. 8-14).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з невиконанням позичальником умов договору заборгованість відповідача станом на 31 жовтня 2015 року становить 21710,28 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі - 11202,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 8101,18 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі - 896,80 грн., а також штрафи 500 грн. фіксована частина, 1010,01 грн. процентна складова.

Відповідач зобов'язувався вчасно повернути суму кредиту, вчасно та у повному обсязі сплачувати відсотки по кредитному договору, а також, за наявності певних умов, передбачених кредитним договором, сплатити інші платежі - штраф, пеню.

Останній платіж за умовами договору відповідач здійснив в травні 2015 року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались, унаслідок чого станом на 31 жовтня 2015 року утворилася заборгованість, даний факт підтверджується доказами, наданими стороною позивача і є додатковим підтвердженням того, що термін дії картки не міг сплинути у 2008 році.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61 цс 14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії картки не може перевищувати строку дії самого договору, а тому із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся із пропуском позовної давності, про яку заявлено стороною спору.

Разом з тим, висновків про те, на підставі яких даних встановлено, що граничний строк дії виданої ОСОБА_3 платіжної картки сплив 31 липня 2008 року, суд першої інстанції не мотивував.

Відповідно до умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, і копія яких знаходиться в матеріалах справи (а.с. 9), щодо строку дії картки в п.п. 3.1.3 п. 3 зазначено, що по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії.

З копії особового рахунку по картці відповідача, наданої позивачем, убачається, що відповідач протягом 2009 - 2015 років активно користувався карткою, та погашав частково заборгованість, що підтверджує пояснення представника позивача Місюри І.В. про те, що відповідачу було видано нову картку, якою він користувався.

Заборгованість відповідача ОСОБА_3 за даним договором підтверджується відповідним розрахунком (а.с.4-7), який не спростований відповідачем та його представником, а також випискою особового рахунку, наданою представником позивача в судовому засіданні (а.с.95-114).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було жодних правових підстав застосовувати наслідки спливу позовної давності, заслуговують на увагу, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, у зв'язку з чим рішення суду слід скасувати.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. 1.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1218 грн. судового збору.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що через порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст.ст.203, 204, 236, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року в даній справі скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.07.2006 року в розмірі 21710 (двадцять одну тисячу сімсот десять) гривень 28 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) гривень сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: