Ухвала

іменем України

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,Остапчука Д.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом та, доповнивши і уточнивши його, просило стягнути з ОСОБА_6 2 953,31 доларів США заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 16 вересня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким банк надав ОСОБА_6 12 444,86 доларів США строком до 13 вересня 2013 року, а вона зобов'язалась повернути ці кошти та сплатити відсотки за користування ними у строки та в порядку, що визначені договором.

Відповідачка не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 24 листопада 2014 року утворився борг у розмірі 8738,46 доларів США, з яких 1 315,70 доларів США - заборгованість за кредитом, 0,46 доларів США - заборгованість за процентами за користування коштами, 7 422,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, а також 16,60 доларів США - штраф (фіксована частина) та 139,84 доларів США (процентна складова).

Крім того, позивач посилався на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року з ОСОБА_6 вже стягнуто 5 941,59 доларів США, тому просив стягнути решту суми боргу та задовольнити позов.

26 січня 2015 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська позов задоволено.

06 серпня 2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав умови договору та надав відповідачці кредитні кошти, а вона не виконує належним чином та у встановлений строк своїх зобов'язань, у результаті чого утворився борг, який підлягає стягненню на користь позивача за вирахуванням вже стягнутих коштів за рішенням суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення про стягнення боргу за кредитним договором з відповідачки, якщо воно не виконане боржником, банк має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак він не заявляв таких вимог та не розраховував суму боргу, тому підстав для задоволення позову немає.

Проте з рішенням апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачці, а вона отримала 12 444,86 доларів США та зобов'язалася їх повернути до 13 вересня 2013 року та сплатити відсотки за користування коштами в строки та на умовах, встановлених кредитним договором.

Відповідачка не виконувала взятих на себе зобов'язань за договором і за позовом банку рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року з неї стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 44 854 грн 45 коп., що становить 5 941,59 доларів США, заборгованості за кредитним договором.

Станом на 24 листопада 2014 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 8 738,46 доларів США, з яких 1 315, 70 доларів США - борг за кредитом, 0,46 долари США - борг за процентами за користування коштами, 7 422,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, а також 16,60 доларів США - штраф (фіксована частина) та 139,84 доларів США - штраф (процентна складова).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України щодо повноти та всебічності розгляду справи, не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не перевірив, чи виконала відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором, а встановивши, що рішенням суду з неї вже стягнуто суму боргу, тому банк не має права вимагати стягнення боргу, у задоволенні позову відмовив.

При цьому суд не перевірив, які суми були стягнуті за цим рішенням та його виконання боржником, не з'ясував, які суми просить стягнути позивач за цим позовом, не перевірив правильності розрахунку боргу та його складових, не надав цим обставинам відповідної оцінки та не перевірив відповідність свого рішення правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Натомість, пославшись на те, що банк не заявляв вимог про стягнення з відповідачки сум, визначених ст. 625 ЦК України, та не надав відповідний розрахунок, не визначився із підставами заявленого позову, характером відносин, що склалися між сторонами, та нормами матеріального права, які їх регулюють, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко О.В. Попович