АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/2891/15-ц
Провадження № 22-ц/792/635/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Радошівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про відшкодування збитків за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 лютого 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Радошівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (далі - Рада) про відшкодування збитків.

ОСОБА_3 зазначив, що 18 травня 2009 року сторони уклали договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П., за умовами якого Рада продала, а він купив приміщення цегляного магазину площею 499,6 кв.м. по АДРЕСА_1, у с. Радошівка, Ізяславського району, Хмельницької області (далі - магазин). За цим договором позивач сплатив Раді 120 010 грн. вартості придбаного нерухомого майна. 14 липня 2011 року він продав магазин ОСОБА_6 Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 4 листопада 2010 року визнано право власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на магазин, а рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2014 року витребувано його від ОСОБА_6 на користь указаної спілки. Після цього позивач повернув ОСОБА_6 одержані від нього кошти за магазин. Оскільки Рада не буда власником магазину, який вилучений у покупця на користь третьої особи, то відповідач має відшкодувати йому 120 010 грн. сплачених за товар коштів, 125 980 грн. 23 коп. індексації за знецінення цих коштів і 74 072 грн. 47 коп. упущеної вигоди у вигляді процентів за користування коштами.

Отже, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Ради на свою користь 320 062 грн. 70 коп. майнової шкоди.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 лютого 2016 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що укладений сторонами договір купівлі-продажу магазину не визнаний судом недійсним, а магазин фактично залишається у покупця, тому відсутні підстави для відшкодування позивачеві збитків, натомість ОСОБА_3 не позбавлений можливості витребувати у Ради кошти як безпідставно набуті, а правила ст. 625 ЦК України не регулюють спірні правовідносини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник Ради ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ради від 30 березня 2005 року № 11 визнано право власності Ради на магазин. На підставі цього рішення Рада одержала свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 6 квітня 2007 року та зареєструвала своє право власності на магазин у встановленому порядку.

18 травня 2009 року сторони уклали договір купівлі-продажу приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельською В.П. (реєстраційний № 86), за умовами якого Рада продала, а ОСОБА_3 купив магазин за 120 010 грн. ОСОБА_3 сплатив Раді кошти за товар ще 5 травня 2009 року.

14 липня 2011 року ОСОБА_3 продав магазин ОСОБА_6 за 116 782 грн.

Житомирський апеляційний господарський суд постановою від 4 листопада 2010 року визнав рішення виконавчого комітету Ради від 30 березня 2005 року № 11 в частині визнання права власності Ради на магазин і свідоцтво про право власності щодо вказаного об'єкта нерухомості недійсними. Цією ж постановою суд визнав право власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на магазин.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2014 року витребувано магазин від ОСОБА_6 на користь Хмельницької обласної спілки споживчих товариств.

Зазначені обставини визнані сторонами, встановлені судовими рішеннями та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 статті 661 ЦК України встановлено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Саме цими нормами ОСОБА_3 обґрунтував свій позов до Ради.

Аналіз статті 661 ЦК України дає підстави для висновку, що обов'язок відшкодувати збитки покупцеві виникає у продавця за трьох умов: по-перше, права третіх осіб на товар виникли до моменту продажу товару; по-друге, покупець не знав і не міг знати про наявність прав третіх осіб на товар; по-третє, відбулося вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи.

Як встановлено постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 4 листопада 2010 року (а.с. 12-14) право власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на магазин виникло ще у 1969 році. Натомість, у справі відсутні достатні докази про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_6 знали про цю обставину на час придбання ними магазину.

Разом із тим, не дивлячись на те, що набрало законної сили рішення апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2014 року про витребування магазину від ОСОБА_6 на користь Хмельницької обласної спілки споживчих товариств (а.с. 18-20), спірне майно не було вилучене у ОСОБА_6

В силу ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, і картографічні (графічні) дані (ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-ІV).

Я передбачено п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-ІV, державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Згідно з інформаційною довідкою (а.с. 109-111) право власності ОСОБА_6 на магазин зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2011 року, укладеного ним із ОСОБА_3

Після рішення апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2014 року ця реєстрація не була анульована, при цьому до реєстру не були внесені відомості про право власності Хмельницької обласної спілки споживчих товариств на магазин. До того ж, весь цей час магазин залишався у володінні ОСОБА_6

Матеріали виконавчого провадження № 43266354 (а.с. 63-66) та мирової угоди від 4 червня 2015 року (а.с. 48, 50, 104-108), на підставі якої Хмельницька обласна спілка споживчих товариств здійснила повторне відчуження магазину ОСОБА_6, не вказують на те, що спірне нерухоме майно було вилучено у останнього за рішенням суду.

Отже, суд першої інстанції правильно керувався тим, що відсутні підстави для відшкодування Радою збитків ОСОБА_3 у порядку, передбаченому ст.ст. 22, 661 ЦК України.

Також у справі відсутні докази, що упущена вигода ОСОБА_3 не є абстрактною, а дійсно була б ним одержана в разі повернення Радою коштів, при цьому у справі відсутні дані, що позивач вживав заходи для їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Укладений сторонами договір купівлі-продажу приміщення від 18 травня 2009 року не визнаний судом недійсним. Натомість, у відповідності до норм ст.ст. 536, 1212-1214 ЦК України ОСОБА_3 не позбавлений права вимагати від Ради повернення в натурі безпідставно набутих коштів і процентів за користування ними.

Ці кошти не підлягають індексації в силу ст. 625 ЦК України, оскільки дана норма не регулює спірні правовідносини (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-2491; постанова від 2 березня 2016 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про безпідставність і необґрунтованість позову ОСОБА_3

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Тончук Р.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 20