Єдиний унікальний номер 741/130/16
Провадження № 2/741/120/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 26 лютого 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

прокурора Красника С.М.,

відповідача та його представника адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Носівської центральної районної лікарні до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого відшкодування в порядку регресу,

встановив:

Прокурор звернувся до суду з цим позовом, який потім уточнив, мотивуючи його тим, що вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року завідуючого відділенням інтенсивної терапії Носівської ЦРЛ ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік. Вироком встановлено, що ОСОБА_2 всупереч вимог п. «а» ст. 78 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоровя» 12 лютого 2014 року близько 12 години у відділенні інтенсивної терапії Носівської ЦРЛ перед операційним втручанням провів катетеризацію лівої підключичної вени ОСОБА_3, під час якого наскрізно ушкодив ліву підключичну вену та пристінкову плевру лівої плевральної порожнини. В подальшому ОСОБА_2 внаслідок несумлінного ставлення до виконання своїх професійних обовязків, у післяопераційний період не забезпечив належного динамічного спостереження за ОСОБА_3, своєчасно не діагностував заподіяне ним вищевказане ушкодження та його наслідки, що виразилось у кровотечі з розвитком геморагічного шоку та, як наслідок, належної медичної допомоги не надав, що зумовило гостру крововтрату, внаслідок ускладнень якої геморагічний шок з синдромом дисемінованого внутрішньо судинного згортання крові, що призвели до гострої серцево-судинної недостатності, настала смерть ОСОБА_3 Цим вироком з урахуванням ухвали Носівського районного суду Чернігівської області від 4 березня 2015 року з Носівської центральної районної лікарні Чернігівської області на користь малолітнього ОСОБА_4 було стягнуто майнову шкоду в розмірі 185 426,41 грн., у вигляді щомісячних платежів в сумі 860,59 грн. кожного місяця, починаючи з 28 лютого 2014 року до досягнення ним повноліття, по 12 лютого 2032 року включно, а в разі навчання, до його закінчення, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років, моральну шкоду в розмірі 60 000 грн., на користь матері померлої ОСОБА_3 ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 144 118,09 грн., у вигляді щомісячних платежів в сумі 860,59 грн. кожного місяця, починаючи з 28 лютого 2014 року до досягнення ОСОБА_4 чотирнадцяти років, тобто по 12 лютого 2028 року включно, витрати на поховання в розмірі 31 255 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Носівського районного суду від 21 січня 2015 року на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року ОСОБА_2 було звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі на строк один рік, призначеного вироком Носівського районного суду від 29 грудня 2014 року.

На виконання зазначеного вироку суду було видано виконавчі листи.

Згідно меморіальних ордерів Носівською ЦРЛ на користь:

- ОСОБА_4 було виплачено 24 березня 2015 року грошові кошти в сумі 11 218,41 грн. та щомісячно, починаючи з квітня по жовтень 2015 року включно, по 860,59 грн.;

- ОСОБА_5 було виплачено 23 березня 2015 року грошові кошти в сумі 11 218,41 грн. та щомісячно, починаючи з квітня по жовтень 2015 року, включно, по 860,59 грн.

Прокурор просив стягнути з ОСОБА_2 на корить Носівської ЦРЛ у порядку регресу кошти в сумі 34 485,08 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

Представник Носівської ЦРЛ в судове засідання не зявився, головний лікар подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника районної лікарні.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визначили частково, просили при ухваленні рішення врахувати матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей та дружини, яка має інвалідність, фактичні витрати, які він несе у звязку з лікуванням дружини та утриманням житлового будинку.

Представник управління ДКС України у Носівському районі Чернігівської області в судове засідання не зявився, начальник управління подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

Вислухавши пояснення відповідача та його представника, думку прокурора, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

В судовому засіданні встановлено, що право регресу Носівської ЦРЛ виникло в звязку з відшкодуванням шкоди потерпілим, яким шкоди було завдано працівником лікарні ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обовязків., що підтверджується копією вироку Носівського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2014 року, який набрав законної сили.

Правовідносини роботодавця і працівника, повязані з відшкодуванням шкоди, завданої працівником при виконанні ним своїх трудових обовязків, регулюються нормами трудового законодавства, зокрема главою IX КЗпП України.

Згідно розяснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків», працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обовязків (відшкодування шкоди їх майну, здоровю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), згідно зі ст. 441 ЦК (ст. 1172 ЦК України 2003 року) відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Абзацом 1 ст. 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Частиною 2 ст. 137 КЗпП України передбачено можливість суду зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Згідно розяснень, викладених в абзацах 3, 4 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», передбачена ст. 137 КЗпП можливість зменшення розміру шкоди, яка підлягає покриттю, з урахуванням ступеня вини, конкретних обставин і майнового стану працівника, стосується всіх видів матеріальної відповідальності працівників. Зниження розміру шкоди, що підлягає покриттю, не допускається, якщо шкоду заподіяно злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Враховуючи, що відповідачем було завдано шкоди саме в звязку з виконанням ним своїх трудових обовязків, суд до спірних правовідносин застосовує норми КЗпП України.

Матеріалами справи доведено завдання шкоди Носівській центральній районній лікарні через переслідуване у кримінальному порядку діяння ОСОБА_2, повязане з неналежним виконанням ним своїх трудових обовязків, що стало підставою для виплати лікарнею ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює лікарем Носівської центральної районної лікарні, загальна сума його доходу за 2015 рік без урахування виплат в порядку регресу становить 78 299,45 грн. (а.с. 67).

Відповідач одружений, має двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 64; 65).

Дружина відповідача ОСОБА_9 також працює лікарем Носівської центральної районної лікарні, загальна сума її доходу за 2015 рік становить 33 953,77 грн. (а.с. 68). ОСОБА_9 є інвалідом 3 групи, має злоякісне новоутворення (а.с. 66). Згідно довідок поліклінічного відділення Носівської центральної районної лікарні загальна вартість витрат на лікування захворювання дружини відповідача за 2015 рік складала 32 742 грн., на 2016 рік передбачається понесення таких витрат на загальну суму 47 842 грн. (а.с. 72; 73).

Сімя ОСОБА_9 власного житла не має, винаймає житловий будинок в м. Носівка Чернігівської області по вул. Пархоменка, 9 (а.с. 69-71).

Оскільки при розгляді кримінальної справи, порушеної відносно ОСОБА_2, не встановлено, що його злочинні дії було вчинено з корисливою метою, враховуючи майновий стан відповідача та його сімї, суд вважає за можливе зменшити розмір покриття шкоди, а тому приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду прокуратура Чернігівської області сплатила судовий збір в розмірі 1 378 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 20 січня 2016 року (а.с. 54).

З відповідача на користь прокуратури Чернігівської області підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 378 грн.

Керуючись ст.ст. 1166, 1172, 1191 ЦК України, ст.ст. 130, 134, 137 КЗпП України, ст.ст. 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд, -

вирішив:

Позов заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Носівської центральної районної лікарні задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Носівської центральної районної лікарні (р/р 74, , МФО 853592 в ГУ ДКСУ у Чернігівській області) в порядку регресу кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь прокуратури Чернігівської області (р/р 6008, , МФО 820172 в ДКСУ м. Київ) в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору кошти в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв