Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Хмельницької міської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання права власності за набувальною давністю, припинення права власності,-

В С Т А Н О В И В:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_2 з вказаним позовом в якому зазначила, що 29 вересня 2008 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона успадкувала 22/100 частини спадкового майна, яке належало її батьку ОСОБА_5, до складу якого входило 66/100 частини житлового будинку по вул.. Чайковського, 12 у м. Хмельницькому з належними до нього надвірними будівлями. 26 грудня 2008 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона успадкувала 44/100 частини житлового будинку №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому, яка належала її матері ОСОБА_6. Таким чином вона є власницею 66/100 частини житлового будинку №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому. Згідно повідомлення, виданого 08.05.2015 року Хмельницьким БТІ № 689906 власниками домоволодіння по вул. Чайковського, б.12 є вона (розмір частики 66/100) та ОСОБА_7 (розмір частки 34/100). Зазначила, що 08.09.1954 року ОСОБА_7 придбала незакінчений будівництвом готовністю 80% одноповерховий глинобитний будинок №12 по вул. Чайковського у м. Хмельницькому. 25 червня 1957 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 (який є її дідусем) 66% незакінченого будівництвом вказаного будинку. Після цього, у 1960 році ОСОБА_8 закінчив будівництво вказаного будинку самостійно, збільшив його корисну площу та одноосібно здав його до експлуатації. Таким чином її дідусь фактично став одноосібним власником цього домоволодіння. 11 вересня 1956 року ОСОБА_7 виписалася з вказаного домоволодіння та з того часу цим будинком не цікавилася, в ньому не приживала, відповідні платежі та витрати по його утриманню не несла, що фактично свідчить про її відмову від права власності на свою частку в будинку. 04 серпня 2006 року ОСОБА_7 померла. Після її смерті спадкова справа не заводилася, будь-яких спадкоємців, які б прийняли спадщину після її смерті не має, та ніхто не претендує на 34/100 частини вказаного будинку. Зазначила, що фактично протягом 57 років всі витрати з утримання будинку несли спочатку її дідусь, потім її батьки а після їх смерті вона як спадкоємець. На підставі викладеного, посилаючись на те, що вона добросовісно, відкрито та безперервно протягом понад 10 років (з урахування строку володіння її батьками та дідом) володіє 34/100 частиною домоволодіння №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому, просила суд визнати з нею право власності на вказану частку майна в порядку набувальної давності та припинити право власності на вказану частку домоволодіння за ОСОБА_7 у звязку з її смертю.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідачів виконавчого комітету Хмельницької міської ради та Хмельницької міської ради проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що виконавчий комітет Хмельницької міської ради є неналежним відповідачем у даній справі. Стосовно позовних вимог до Хмельницької міської ради зазначила, що право власності на спірну частку домоволодіння належало ОСОБА_7 про що достовірно знала, як сама позивач, так і її батьки та дід. Крім того, просила суд врахувати, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є її племінниця ОСОБА_4, яка була не відмовлялася від спадщини у встановлений законом строк та відповідно є належним відповідачем у даній справі. Доказів того, що ОСОБА_7 відмовилася у встановленому законом порядку від права власності на спірну частку домоволодіння позивачем не представлено. За таких обставин вважала, позов необґрунтованим та просила відмовити у його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_4, яка була залучена до участі у розгляді даної справи за ухвалою суду, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що ОСОБА_6 є її тіткою та була зареєстрована разом з нею за адресою АДРЕСА_1. останніх три роки перед своєю смертю. Також пояснила, що наскільки їй відомо у 1957 році вона подарувала частину домоволодіння №12 по вул.. Чайковській ОСОБА_8 після чого виписалася з тієї адреси та стала проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Перед своєю смертю ОСОБА_6 проживала разом з нею. Вона займалася організацією її поховання. Після смерті ОСОБА_6 спадщина не відкривалася, та вона її не приймала. Зазначила, що на спірну частку домоволодіння вона не претендує. Також суду пояснила, що надати документи, які б підтверджували її родинні стосунки з ОСОБА_6 вона не може.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідачів, третьої особи, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Як встановлено з матеріалів справи 08 вересня 1954 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 був укладений договір купіль-продажу будинку, за яким остання придбала у власність незакінчений будівництвом одноповерховий глинобитний будинок готовністю 80 %, який розташований за адресою: м. Хмельницький, вул.. Чайковського, б.16. Вказаний довір був нотаріально посвідчений та зареєстрований в книзі обліку Проскурівського міськкомунгоспу 21.09.1954 року за № 132/132.

25 червня 1957 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування, посвідченого заст.. старшого нотаріуса Хмельницької першої нотаріальної контори, подарувала ОСОБА_8 66% одноповерхового незакінченого будівництвом готовністю на 80% жилого будинку, який розташований у м. Хмельницькому, вул.. Чайковського, 12 (нумерація будинку з 16 на 12 була змінена).

23 червня 1960 року вказаний будинок був прийнятий до експлуатації, що підтверджується відповідним актом про прийняття індивідуального будинковолодіння.

25 квітня 1961 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на будинковолодіння №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницького на 34 % та 66 % будинковолодіння відповідно. Вказане підтверджено реєстраційними посвідченнями та висновками про реєстрацію домоволодіння, які видані Хмельницьким БТІ та містяться в матеріалах інвентарної справи.

Також встановлено, що після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняв його син ОСОБА_5, якому 17.06.1965 року було видано свідоцтво про право на спадину за законом до складу якої входить 66% одного, одноповерхового глинобитного будинку, який розташований у м. Хмельницькому, по вул.. Чайковського, 12. Своє право власності на вказане майно ОСОБА_5 зареєстрував в БТІ 21.07.1965 року.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19790355 станом на 06.08.2008 року власниками домоволодіння №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому були ОСОБА_7 на 34/100 частини будинку та ОСОБА_5 66/100 частини будинку.

Також встановлено, що після смерті ОСОБА_5, який помер 23.01.1993 року, ОСОБА_2, як донька померлого та спадкоємець першої черги, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна до складу якого входило 66/100 частини житлового будинку №12 з належними до нього надвірними будівлями по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому.

22.09.2008 року ОСОБА_2, як донька ОСОБА_10, яка померла 18.07.1996 року, та спадкоємець за заповітом, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом за яким до складу спадкового майна входить 44/100 частини житлового будтинку №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому, яка належала чоловіку померлої ОСОБА_5, спадщину після якого ОСОБА_10 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Своє право власності на 22/100 та 44/100 частини домоволодіння №12 по вул.. Чайковська у м. Хмельницький ОСОБА_2 зареєструвала у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_7 була власником спірної частки будинку (34/100) з 1961 року та позивачу у справі вказана обставина була достеменно відома (при оформленні спадкових прав після смерті свого батька та матері остання робила витяги про реєстрацію прав власності в яких вказаний факт зазначався).

Отже сам по собі факт користування позивакою спірною часткою домоволодіння за встановлених обставин не може свідчити про добросовісність володіння спірним майном в розуміння приписів ст.344 ЦК України.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача та її представника на ту обставину, що з 1957 року ОСОБА_7 виписалася з вказаного домоволодіння з того часу цим майном не цікавилася, будинком не користувалася, участі в його утриманні не приймала, що свідчить про відмову останньої від цієї власності.

Згідно приписів ч.1, 3 ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Отже моментом припинення права власності у звязку з відмовою власника на нерухоме майно, згідно положень ч.3 ст.347 ЦК України, є внесення змін до відповідного реєстру за заявою власника. При цьому звернення з відповідною заявою у даному випадку є не право власника, а його обовязок і до вчинення таких дій особа вважається власником такого майна.

Як встановлено з матеріалів справи від своєї власності ОСОБА_7 на спірну частку домоволодіння №12 по вул. Чайковського у м. Хмельницькому у встановленому законом порядку не відмовлялася, а оте і підстав вважати, що остання втратила право власності на цю частку домоволодіння не має. При цьому сам по собі факт проживання ОСОБА_7 за іншою адресою, те, що остання не приймала участь в утриманні цього майна, сплати відповідних комунальних послуг правого значення не має.

Стосовно посилань позивача на те, що оскільки ОСОБА_6 її право власності на спірну частку домоволодіння слід визнати припиненою суд зазначає наступне.

Згідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, приписами якою визначені підстави припинення право власності, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Як встановлено, ОСОБА_6 померла 04 серпня 2006 року.

Згідно положень ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, у даному випадку, після смерті ОСОБА_6 перехід права власності на належну їй частку домоволодіння №12 по вул. Чайковського у м. Хмельницького має здійснюватися в порядку спадкування.

Згідно ст..1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Згідно ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Таким чином підстав для визнання права власності ОСОБА_6 на 34/100 частики домоволодіння №12 по вул.. Чайковського у м. Хмельницькому припиненою не має та для позивача не несе жодного правового значення.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання що позов є необґрунтованим та у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: