АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2432/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Пасинок В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Азмар-1» про визнання незаконними протоколів загальних зборів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСББ «Азмар-1», в якому просив:

- визнати незаконним протокол загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 11.11.2012 у частині прийняття рішення щодо задоволення заяви ОСОБА_6, надання згоди на здійснення переобладнання горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_1, площею 60 кв.м., з метою запобігань протікання горища, покращення теплопостачання та підвищення герметичності будинку кошторисною вартістю 301 512 грн. 00 коп. за власні кошти ОСОБА_6 та надання згоди на передачу у власність ОСОБА_6 даного приміщення; задоволення заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_8, надання згоди на здійснення невідокремлювальних поліпшень орендованого цокольного приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 57,4 кв.м., шляхом проведення робіт за власні кошти кошторисною вартістю 370 957 грн. 44 коп. і надання згоди на передачу у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 орендованого цокольного приміщення;

- визнати незаконним протокол загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 09.04.2013 у частині прийняття рішення про надання дозволу на юридичне оформлення передання у власність на виконання протоколу загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 11.11.2012 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цокольного приміщення за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_6 горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_1, за ціною, що відповідає вартості виконаних робіт.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що йому належить на праві власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 згідно договору дарування частини квартири від 24.11.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М. за реєстровим № 6281 й зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 03.12.2004.

Він як співвласник квартири має право спільної власності на загальне неподільне майно АДРЕСА_1, проте в порушення його прав, загальні збори ОСББ «Азмар-1» згідно протоколу від 11.11.2012 прийняли рішення, яким надали згоду на здійснення переобладнання горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_1, а в подальшому, а саме: 09.04.2013, прийняли рішення, яким надали дозвіл на юридичне оформлення передання вказаних приміщень у приватну власність.

Вказаними рішеннями загальних зборів ОСББ «Азмар-1», оформлених протоколами від 11.11.2012 та від 09.04.2013, вирішено питання, що стосуються загального неподільного майна АДРЕСА_1, оскільки на горищі знаходиться розводка однотрубної системи опалювання по стояках будинку; в підвалі могли бути розміщені загальнобудинкові лічильники холодної, води і опалення. Однак, на підставі оскаржуваних протоколів було проведено реконструкцію, внаслідок якої замуровано вхід до горища, влаштовано офісне приміщення у цоколі, чим порушено його майнові інтереси як співвласника будинку.

Також зазначив, що він та його мати - ОСОБА_10 як співвласники не надавали свою згоду на таке розпорядження загальним неподільним майном АДРЕСА_1 і проведення будівельних робіт, а, навпаки, були категорично проти останніх.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.12.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, не дав належну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не ґрунтується на вимогах закону.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості вимог, а також з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільного права.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 22.08.1996 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано ОСББ «Азмар-1» згідно свідоцтва про державну реєстрацію і витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.10.2015.

24.11.2004 позивач ОСОБА_5 як обдарований прийняв від дарувальника ОСОБА_10 в дар Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 згідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук З.М. за реєстровим № 6281.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2004 право власності позивача на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 посвідчено реєстраційним написом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, який проставлено на договорі дарування частини квартири.

Згідно протоколу загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 11.11.2012 було прийнято рішення щодо задоволення заяви ОСОБА_6 про надання згоди на здійснення переобладнання горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_1, площею 60 кв. м., з метою запобігання протікання горища, покращення теплопостачання та підвищення герметичності будинку, кошторисною вартістю 301 512,00 грн. за власні кошти, та про надання згоди на передачу у власність ОСОБА_6 даного приміщення; та щодо задоволення заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про надання згоди на здійснення невідокремлювальних поліпшень орендованого цокольного приміщення за адресою АДРЕСА_1, площею 57,4 кв.м., шляхом проведення робіт за власні кошти, кошторисною вартістю 370 957,44 грн., та про надання згоди на передачу у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 орендованого цокольного приміщення.

Згідно протоколу загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 09.04.2013 останнім прийнято рішення щодо надання дозволу на юридичне оформлення передання у власність на виконання протоколу загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 11.11.2012 громадянам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цокольного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та громадянці ОСОБА_6 горищного приміщення над квартирою АДРЕСА_1, за ціною, що відповідає вартості виконаних робіт.

Згідно технічного паспорту від 12.09.2011 цокольне приміщення складається із групи приміщень № 1, загальною площею 57,0 кв.м, до якої належать нежитлові (вбудовані) приміщення, а саме: № 1 коридор, № 2-5 основні приміщення, № 6 кухня, № 7 туалет.

Відповідно до графи № 14 Журналу підрахунку площі технічного паспорту від 12.09.2011, наведені приміщення № 1-7 у складі групи приміщень № 1 належать функціонально до категорії «Площа нежитлових (вбудованих) приміщень», а саме: «найменування групи приміщень: торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, аптек, жіночих консультацій, стоматполіклінік, фізкультурно-оздоровчих занять, груп короткочасного перебування дітей, культурно масової роботи з населенням, бібліотек, виставкових залів, юридичних консультацій, рагсів, відділень зв'язку, банків, житлово-експлуатаційних контор».

Згідно графи № 20 журналу підрахунку площі технічного паспорту від 12.09.2011, приміщення № 1-7 у складі групи приміщень № 1 не віднесено до категорії «Площі приміщень загального користування».

Також, згідно наявного у справі висновку експертного будівельно-технічного дослідження № DS/1311-32 від 28.11.2013, складеного ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа», під час обстеження не було встановлено використання приміщень цокольного поверху з метою забезпечення побутового та культурного обслуговування мешканців будинку; під час проведення огляду цокольних приміщень групи № 1, площею 57,0 кв.м. в наявності були виявлені тільки стояки системи опалення, водопроводу та каналізації, які проходять транзитом до вище розташованих поверхів, без запірно-регулюючої арматури. Прилади обліку водо-, тепло-, електро- постачання загально будинкових мереж будинку в утворених приміщеннях відсутні».

Наведеним висновком експертного будівельно-технічного дослідження № DS/1311-31 від 28.11.2013 визначено, що цокольні приміщення групи № ,1 площею 57,0 кв.м. в будинку АДРЕСА_1, за всіма ознаками не є допоміжними приміщеннями.

Згідно абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року за № 2866-ІІІ (в редакції від 23 вересня 2010 року та від 01 січня 2013 року, яка діяла на час прийняття оскаржуваних протоколів), нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду, і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Згідно додатку «Б» Визначення і терміни ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», затверджених наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80 нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Проаналізувавши все вищеозначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного і обґрунтованого висновку про те, що на дату прийняття рішень за протоколами загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 11.11.2012 і від 09.04.2013, останні стосувались цокольних нежитлових приміщень групи № 1, які складали самостійний об'єкт цивільно-правових відносин, що за функціональним призначенням відмінний і не належить до загального неподільного майна АДРЕСА_1.

Положеннями ч. 1 ст. 381 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно додатку «Б» визначення і терміни ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» унормовано, що квартира у двох рівнях - квартира, житлові та підсобні приміщення якої розміщені на двох суміжних поверхах і об'єднані внутрішньоквартирними сходами; поверх мансардний (мансарда) - поверх горищному просторі, фасад якого повністю або частково утворений поверхнею поверхнями) похилої чи ламаної покрівлі.

Згідно технічного паспорту від 10.10.2011 до складу квартири АДРЕСА_1 входить мансарда.

Відповідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № DS/1311- 33 від 28.11.2013, складеного ТОВ «Київське бюро судових експертиз та досліджень «Константа», під час проведення огляду мансардного приміщення, площею 72,0 кв.м., в складі квартири АДРЕСА_1 відсутні будь-які водонесучі трубопроводи з запірно-регулюючою арматурою, окрім трубопроводів системи опалення, які підключено до приладів опалення. Розподільні електромережі в приміщенні також відсутні. Наявність трубопроводів газопостачання та водопостачання та каналізації не встановлені.

Вказаним висновком експертного будівельно-технічного дослідження № DS/1311-31 від 28.11.2013 також визначено, що мансардне приміщення, площею 72,0 кв.м. в складі квартири АДРЕСА_1 в будинку № 7 за всіма ознаками не є допоміжним приміщенням.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що на дату прийняття рішень, оформлених протоколами загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 11.11.2012 і від 09.04.2013, останні стосувались поверху в горищному просторі (мансарди), який належать до складу квартири АДРЕСА_1 як самостійного об'єкту цивільно-правових відносин, що за функціональним призначенням відмінний і не належить до загального неподільного майна АДРЕСА_1.

Не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції доводи апелянта щодо порушення його майнових інтересів як співвласника, оскільки в першу чергу позивачем не надано належних доказів здійснення ним або ОСОБА_10 інформування ОСББ «Азмар-1» про набуття позивачем у власність Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 за договором дарування частини квартири від 24.11.2004, та виникнення у позивача прав співвласника на загальне неподільне майно АДРЕСА_1.

Як вбачається з договору дарування частини квартири від 24.11.2004 та довіреності від 04.10.2014, посвідченої нотаріусом Провінції Британська Колумбія (Канада), позивач є громадянином Канади і проживає на території зазначеної країни. В свою чергу, згідно довідки ОСББ «Азмар-1» від 07.12.2015 № 49 реєстрація за адресою квартири АДРЕСА_2 місця проживання, перебування позивача не проводилась.

Також, згідно довідки ОСББ «Азмар-1» в квартирі АДРЕСА_2 не зареєстровано жодної особи.

Таким чином, ОСББ «Азмар-1» було позбавлено об'єктивної можливості взаємодіяти із позивачем як співвласником, зокрема, отримувати письмову згоду останнього щодо розпорядження загальним неподільним майном АДРЕСА_1.

Доводи апелянта щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у прийнятті заяв в члени ОСББ «Азмар-1» ОСОБА_5 та ОСОБА_10 не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Крім цього, вказуючи на незаконність протоколу загальних зборів, позивач не надає жодного доказу на підтвердження того факту, що такі збори ОСББ, були проведені з порушенням процедури визначеної законом та Статутом ОСББ. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що збори були проведені з дотриманням вимог Закону та положень Статуту, зокрема за наявності кворуму.

Колегія суддів вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільних прав і предмету оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 8 ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

При цьому, в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року № 13 роз'яснено, що у судовому порядку недійсним може бути визнано рішення загальних зборів учасників товариства, а не протокол загальних зборів. Протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами, і не є актом за змістом статті 20 ГК.

Таким чином, оскаржувані позивачем протоколи загальних зборів ОСББ «Азмар-1» від 11.11.2012 та від 09.04.2013 є виключно технічними документами, які лише фіксують факт прийняття рішення, та не є самостійним актом на відміну від такого рішення.

З пояснень сторін та наявних у справі даних вбачається, що на підставі вищевказаного рішення, оформленого оскаржуваними протоколами, особами яких воно стосувалось (ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6 було виконано вимоги рішення зборів щодо поліпшень приміщень, після чого оформлено на них право власності. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач жодних вимог до власників приміщень не пред'являв.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено. Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних і ній доказах та вимогах закону, а тому є безпідставними.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Азмар-1» про визнання незаконними протоколів загальних зборів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська