ухвала

іменем україни

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до дочірнього підприємства «Експрес А «Лімітед», публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Експрес А «Лімітед» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Експрес А «Лімітед» (далі - ДП «Експрес А «Лімітед»), публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна»), про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 лютого 2007 року водій ОСОБА_4, перебуваючи у трудових відносинах з ДП «Експрес А «Лімітед» та відповідно до шляхового листа, виконуючи пасажирський рейс маршрутом Вінниця - Лейпциг, керуючи автобусом «MAN S 2000», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ДП «Експрес А «Лімітед», рухався по автодорозі Е-4 на території Республіки Польща від селища Бохнія в напрямку м. Краків. ОСОБА_4 порушив Правила дорожнього руху України, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), внаслідок якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, у зв'язку із чим перебував у Воєводській спеціалізованій лікарні в м. Кракові, де був прооперований. 22 лютого 2007 року ОСОБА_3 повернувся до м. Києва, а згодом до м. Корсунь-Шевченківський, де продовжив лікування. Згідно з висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 29 травня 2009 року № 154 та висновку експерта від 02 лютого 2010 року № 28 у результаті вказаної ДТП ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Обухівського районного суду від 18 травня 2011 року водія ДП «Експрес А «Лімітед» ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п'яти років. Позивач зазначав, що вищевикладеними обставинами ОСОБА_3 було завдано майнової та моральної шкоди. Так, 02 лютого 2007 року між приватним підприємцем ОСОБА_6 (далі - ПП ОСОБА_6.) та ОСОБА_3 було укладено договір підряду № 67, відповідно до умов якого останній повинен був здійснити пошук та купівлю автомобілів конкретних марок. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору вартість та витрати з виконання робіт становить 155 000 грн, без урахування вартості товару, який буде купуватися. У зв'язку із отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не виконав умови договору підряду, відповідно не отримав належний йому гонорар та був змушений повернути ПП ОСОБА_6 отриманий аванс розмірі 102 000 грн. Крім того, на забезпечення виконання зазначеного вище договору 04 лютого 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір транспортного обслуговування, відповідно до якого останній повинен був надати послуги з доставки автомобілів з Німеччини до України. Згідно з п. 4.3 цього договору ОСОБА_3 сплатив передплату в розмірі 33 600 грн, які були використані на переїзд до Німеччини, проживання та харчування. Вказані грошові кошти ОСОБА_3 повернуті не були. Цивільно-правова відповідальність ДП «Експрес А «Лімітед» була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна», що підтверджується полісом UA 001/4907863.

Згідно з висновком судово-психологічної експертизи № 3724/12-32 наслідки ДТП для ОСОБА_3 стали істотно психотравмуючими, обумовили тривалі багаторічні негативні зміни фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування особистості, дотепер перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто завдали моральної шкоди, кількісний еквівалент якої може становити 288 мінімальних заробітних плат.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на користь ОСОБА_3 з ДП «Експрес А «Лімітед» майнову шкоду в розмірі 188 600 грн, з якої: упущена вигода за договором підряду - 155 000 грн, збитки за договором на транспортне обслуговування - 33 600 грн; моральну шкоду у розмірі 97 450 грн, 1 000 грн витрат на правову допомогу та 3 316 грн 50 коп. витрат за проведення експертизи; з ПАТ «СК «Універсальна» - 2 550 грн моральної шкоди, 1 000 грн витрат на правову допомогу та 3 316 грн 50 коп. за проведення експертизи.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Експрес А «Лімітед» на користь ОСОБА_3 21 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн витрат на правову допомогу, з ПАТ «СК «Універсальна» - 2 550 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн - витрати на правову допомогу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року змінено. Збільшено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ДП «Експрес А «Лімітед» на користь ОСОБА_3, до 50 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Експрес А «Лімітед» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в цій частині в порядку ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 07 лютого 2007 року на території Республіки Польща з вини ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах із ДП «Експрес А «Лімітед», та відповідно до шляхового листа виконував рейс, керуючи належним ДП «Експрес А «Лімітед» службовим автобусом марки «MAN S 2000», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася ДТП, у результаті якої ОСОБА_3, який був пасажиром автобуса, завдані тілесні ушкодження.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 18 травня 2011 року, який набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винним та засуджено до п'яти років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Вказаним вироком встановлено порушення ОСОБА_4 п. 1.3, п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 2.9 «б», п. 10.1, п. 12.1, п. 12.2 Правил дорожнього руху, внаслідок чого він втратив контроль над рухом автобуса, допустив виїзд транспортного засобу на смугу зустрічного руху та у подальшому на зустрічне узбіччя, з'їхав у кювет, де відбулося зіткнення з деревом та сталося перекидання автобуса. Внаслідок даного перекидання пасажири ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження, від яких померли, а ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 02 лютого 2010 року № 28 ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої плечової кістки в нижній третині з вивихом у лівому ліктьовому суглобі, ран лівого плеча з переходом на передпліччя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя (а. с. 13-15).

Відповідно до довідок Корсунь-Шевченківської центральної районної лікарні Черкаської області ОСОБА_3 перебував на лікуванні з приводу перелому лівої плечової кістки та хронічного після травматичного остеомієліту лівої плечової кістки, згинально-розгинального контуру лівого плечового суглоба з больовим синдромом і значним порушенням функцій з 23 лютого по14 травня 2007 року та з 15 червня по 29 жовтня 2007 року (а. с. 10, 11).

Крім того, ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Корсунь-Шевченківського району в Черкаській області.

Згідно з довідкою серії 10ААБ № 349625, що є додатком до акта огляду Черкаської обласної МСЕК від 22 січня 2014 року № 2, проведеного повторно, ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності з 01 грудня 2013 року безстроково, причина інвалідності - загальне захворювання з враженням опорно-рухового апарату (а. с. 10).

Також встановлено, що 02 лютого 2007 року № 67 між ОСОБА_3 (підрядчик) та ПП ОСОБА_6 (замовник) було укладено договір підряду, відповідно до умов якого замовник доручив, а підрядчик зобов'язався на власний ризик виконати відповідно до умов цього договору роботу, а замовник - прийняти цю роботу та оплатити її.

Підрядчик взяв на себе зобов'язання здійснити пошук та купівлю автомобілів загальною кількістю 7 штук і доставити їх з Німеччини до Києва. Вартість та витрати з виконання робіт становлять 155 000 грн, не враховуючи вартості товару, який буде купуватись.

Протягом 10 днів з моменту підписання даного договору підлягає до сплати аванс у розмірі 102 000 грн, а протягом 20 днів з моменту підписання акта здачі-приймання робіт - остаточний розрахунок.

Вказаний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому випадку до 02 травня 2007 року. Даний договір може бути пролонгований за згодою сторін. Якщо договір не було виконано за умов, які не залежать від підрядчика, останній зобов'язаний повернути суму авансу, передбачену умовами договору, у п'ятиденний термін (а. с. 29).

На виконання умов зазначеного договору підряду ОСОБА_3 повернув ПП ОСОБА_6 суму авансу в розмірі 102 000 грн (а. с. 30).

Також 04 лютого 2007 року між ОСОБА_3 (замовник) та ОСОБА_7 (підрядчик) було укладено договір транспортного обслуговування, відповідно до умов якого взяв на себе зобов'язання здійснювати перевезення автомобілів замовника загальною кількістю 6 штук з Німеччини до м. Києва.

Загальна вартість робіт становить 67 200 грн. Замовник проводить оплату за транспортне обслуговування внесенням передплати у розмірі 50 % від загальної суми, що складає 33 600 грн.

Договір набирає чинності 04 лютого 2007 року і діє до 20 лютого 2007 року та може бути розірваний при невиконанні сторонами умов цього договору з повідомленням іншої сторони протягом 5 календарних днів.

На виконання вказаного договору на транспортне обслуговування 05 лютого 2007 року ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 33 600 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із недоведеності вимог про відшкодування упущеної вигоди та збитків за договорами підряду та транспортного обслуговування, а також із обґрунтованості вимог про стягнення моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з ДП «Експрес А «Лімітед» шляхом збільшення її розміру, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції не у повній мірі врахована глибина та тривалість моральних страждань позивача, який отримав тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.

Колегія суддів вважає, що такий висновок апеляційного суду є правильним, ґрунтується на нормах матеріального права та узгоджується із нормами процесуального права.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 1.11 ст. 1 вказаного Закону визначено, що страховий сертифікат «Зелена картка» - це страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Відповідно положень ст. ст. 10, 16 (в редакції, чинній на момент настання ДТП) сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта» (договір міжнародного страхування) є одним із видів договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У разі виїзду транспортного засобу, зареєстрованого в Україні, до країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» - власник такого транспортного засобу зобов'язаний мати чинний договір міжнародного страхування, посвідчений відповідним уніфікованим страховим сертифікатом «Зелена картка».

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ДП «Експрес А «Лімітед» на момент ДТП була застрахована у відкритому акціонерному товаристві «СК «Універсальна», правонаступником якої є ПАТ «СК «Універсальна», відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів «Зелена карта» від 17 листопада 2006 року № 4907863 (а. с. 33, 87, а. с. 26-28 т. 2).

Відповідно до п. 41.2 ст. 41 Закону (в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння власниками зареєстрованих в Україні транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду.

За положеннями п. п. 22.1, 22.3 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду,

заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 грн на

одного потерпілого.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 550 грн, виходячи із вимог ст. ст. 9, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року в справі № 6-108цс13.

Судами встановлено, що ОСОБА_11 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із ДП «Експрес А «Лімітед»».

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦК України правильно визначившись із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, обґрунтовано виходили із того, що ДТП сталася з вини працівника, який керував автомобілем під час виконання своїх трудових обов'язків, тому дійшли правильного висновку про наявність підстав для застосування ч. 1 ст. 1172 ЦК України, поклавши обов'язок з відшкодування моральної шкоди на юридичну особу - володільця джерела підвищеної небезпеки.

При цьому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, врахувавши характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Експрес А «Лімітед» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року у незміненій апеляційним судом його частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

І.К. Парінова