АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив стягнути з останнього інфляційні збитки в розмірі 18 990 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн., судовий збір, який було сплачено до Солом'янського районного суду з приводу звернення щодо порушень «Міським комерційним банком» прав позивача в розмірі 956,26 грн. та 3 % від суми заборгованості за період з 05.08.2014 року по 27.02.2015 року в розмірі 1 516,43 грн.

Справа: 761/34663/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/6073/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що 05.05.2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу. 05.08.2014 року в зв'язку із закінченням терміну дії договору він звернувся до банку із заявою про повернення коштів, але кошти повернуті не були, у зв`язку з чим ним було подано позов до суду. Рішенням суду від 09.12.2014 року його позовні вимоги було задоволено. У зв'язку з відкликанням банківської ліцензії обов'язки перед клієнтами установи було покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. 08.06.2015 року він звернувся до відповідача з листом, в якому просив повернути йому інфляційну складову, судовий збір, відшкодувати моральну шкоду, оскільки внаслідок несвоєчасного повернення вкладу він зазнав душевних страждань та кошти були йому необхідні для лікування, проте у добровільному порядку ці кошти відповідачем не відшкодовано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що висновки суду суперечать ч. 5 ст. 3 Закону Країни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 22, 625, 1166 ЦК України. Суд не врахував, що відповідач є правонаступником ПАТ «Міський комерційний банк», а відтак має відшкодувати інфляційну складову та три відсотки річних від простроченої суми. Крім того, вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про витребування медичної документації.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.12.2014 року стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_1 суму строкового банківського вкладу за договором № 2630/08/178661, що надійшла на рахунок з обліку вкладів на вимогу № НОМЕР_1 у розмірі 95 625,86 грн. з яких: 90 000 грн. - депозитний вклад, 5 625,86 грн. - відсотки за користування вкладом з 06.05.2014 року по 05.08.2014 року та стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 956, 26 грн. Рішення набрало законної сили 20.02.2015 року.

Відповідно до заяв на видачу готівки ОСОБА_1 отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.02.2015 року 90 022,61 грн. та 1 775,88 грн., що разом складає 91 798, 49 грн..

08.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з листом, в якому просив повернути йому судовий збір в розмірі 950, 53 грн., коефіцієнт інфляції, що склав 18 900 грн. та відшкодувати моральну шкоду, заподіяну банком в розмірі 25 000 грн..

Листом від 28.07.2015 року за № 21- 036-24574/15 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив ОСОБА_1 про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Міський комерційний банк» та ліквідацію банку та роз'яснив процедуру повернення коштів вкладникам.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 732 «Про віднесення ПАТ «Міський комерційний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 124 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Міський комерційний банк».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.03.2015 № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» строком з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення заявлених позивачем сум не передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а стягнення судового збору у іншій цивільній справі проводиться в рамках виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Суд також зазначив, що позивачем не надано доказів вчинення йому моральних страждань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч. 1 ст. 4 Закону).

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що зазначеним Законом не передбачено виплату, заявлених позивачем сум.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач здійснив повернення вкладу позивачу та нарахованих відсотків на вклад не на виконання рішення суду про стягнення коштів на користь позивача з ПАТ «Міський комерційний банк», а за заявою позивача у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим, питання виконання судових рішень врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що питання повернення судового збору, який стягнений на користь позивача в іншій цивільній справі не може вирішуватися шляхом подачі іншого позову.

Відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 1167 ЦК України у разі виникнення між сторонами деліктних правовідносин або коли відшкодування такої шкоди, передбачено умовами договору.

Умовами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, а деліктних правовідносин між сторонами не виникало, а відтак висновки суду про безпідставність позовних вимог в цій частині колегія суддів вважає правильними.

Доводи позивача про незастосування судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року № 6-39 цс колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даній справі встановлено інші обставини, а саме відкликання банківської ліцензії та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Міський комерційний банк».

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді