Дата документу 29.04.2016
Справа № 501/2869/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2016 р. Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Ледньової Т.В.

при секретарі Левицькій А.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

05.06.2014 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 3-5), в якому заявлено вимоги про визнання відмови ОСОБА_1 від прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_5 31.05.2013 р. недійсною.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, посилаючись у письмових поясненнях (т.1 а.с. 204-205) та у виступі в судовому засіданні на ті обставини, що ОСОБА_1 29.11.2013 р. підписав відмову від спадщини, знаходячись у тяжкому емоційному стані після смерті батьків, не витримавши натиску та погроз відповідача ОСОБА_3, що цей правочин вчинений проти справжньої волі ОСОБА_1 внаслідок застосування до нього тиску з боку відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, посилаючись у письмових запереченнях (а.с. 29-31, 51-52 т. 1) та у виступі в судовому засіданні на ті обставини, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованними і недоведеними, що не надано жодного доказу факту фізичного та психологічного тиску з боку відповідача до підписання позивачем заяви про відмову від спадщини, що висновки експерта-психолога ґрунтуються на помилкових припущеннях, т.я. і під час проведення експертизи позивач надав пояснення із яких слідує, що він помилився у визначенні обсягу спадщини.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, експерта ОСОБА_11, з`ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5, яка є матірю сторін, померла 31.05.2013 р. (а.с. 6 т. 1) і після її смерті відкрилась спадщина, стосовно якої 16.10.2013 р. відкрито Іллічівською міською державною нотаріальною конторою Одеської області спадкову справу №242/2013 (а.с. 78-147 т.1).

Із вказаних матеріалів спадкової справи та повідомлення державного нотаріуса ОСОБА_9 (а.с. 76 т.1) слідує, що спадкова справа №242/2013 заведена на підставі заяви ОСОБА_7 про прийняття спадщини від 16.10.2013 р.; що 29.11.2013 р. надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3; що 29.11.2013 р. надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_3; що 14.01.2014 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Одеська обл., смт. Овідіополь, вул. К.Маркса, 114 ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.05.2014 р. встановлено, що батько сторін ОСОБА_12, який помер 20.06.2012 р., залишив заповіт, яким заповів ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований в м. Іллічівську Одеської області по вул. Виноградна, буд. №57 «Б», та земельну ділянку площею 0,0324 га, яка розташована по вул. Виноградній, 57 м. Іллічівська Одеської області; що після смерті матері сторін ОСОБА_5 31.05.2013 р. спадкоємцями за законом є сторони, в тому числі і на обовязкову частку ОСОБА_5 в спадковому майні після смерті ОСОБА_12 (а.с. 32-36 т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою визнання недійсною відмови від спадщини позивач зазначив те, що цей правочин вчинений ним проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску (ст. 231 ЦК України).

Із ч. 5 ст. 1274 ЦК України слідує, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем надано копію повідомлення Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області (а.с. 37 т.1) та копію талону-повідомлення (а.с. 38 т. 1), в яких не зазначено хто, із якого приводу звертався до органів міліції, однак дати повідомлень 28.04.2014 р. та 06.08.2014 р., тобто після заяви про відмову від прийняття спадщини 29.11.2013 р.

Докази, подані стороною відповідача (а.с. 181-183 т. 1), свідчать про конфлікт 05.08.2014 р. між ОСОБА_7 і ОСОБА_13

Із медичної довідки на а.с. 15 т. 2 слідує, що станом на 03.09.2015 р. у позивача під час психіатричного огляду хвороб та психіатричних протипоказань до роботи не виявлено.

Із письмових пояснень нотаріуса ОСОБА_9 (а.с. 76 т. 1) вбачається, що під час підписання заяви про відмову від прийняття спадщини 29.11.2013 р. вх. №692 будь-якого тиску з боку інших осіб на ОСОБА_1 у присутності нотаріуса не було; що у вищевказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без впливу насильства (фізичного та психічного тиску) з боку інших, за своєю справжньою волею цією заявою відмовляється від належного йому спадкового майна за законом, яке залишилось після смерті матері ОСОБА_5 на користь сина померлої ОСОБА_3 Аналогічні пояснення ОСОБА_9 надала суду під час опитування у якості свідка.

Сторони визнали, що у день підписання вищезазначеної заяви з ініціативи позивача відвідали приватного нотаріуса ОСОБА_10, з якою позивач навчався в школі, і у якої отримали консультацію.

ОСОБА_10 під час опитування у суді у якості свідка підтвердила зазначену обставину та пояснила, що позивач приходив до неї на консультацію разом зі своїм рідним братом (відповідачем), що сторони вели себе спокійно, ніяких протиправних дій по відношенню до неї чи між собою не вчиняли і не намагались цього зробити, що позивач цікавився питанням щодо можливості варіантів розподілу спадщини між ним та відповідачем, та можливостей мінімізації потенційних грошових витрат з цього приводу, і наслідками такої відмови.

Свідок ОСОБА_6 дружина позивача суду пояснила, що 29.11.2013 р. відбувся конфлікт з відповідачем, з приводу якого було звернення до міліції, що чоловік поїхав з братом до нотаріуса у пригніченому стані. Суд критично відноситься до цих пояснень, т.я. не надано доказів щодо звернення до міліції 29.11.2013 р.

Свідок ОСОБА_7 син позивача суду пояснив, що зі слів батька йому відомо про тиск на нього з боку відповідача в день подання заяви про відмову від спадщини, що був напад на його будинок, побиття батька, погрози всім членам сімї. Суд вважає, що як і ОСОБА_6, свідок ОСОБА_7 є зацікавленою особою, і що його покази не доведені іншими доказами (в т.ч. зверненням до правоохоронного органу).

Свідок ОСОБА_8 подруга дружини позивача пояснила, що зі слів ОСОБА_6, з якою вона спілкувалась за телефоном, їй відомо, що останні 10 років між сторонами скандали, конфлікти з приводу спадщини після смерті батьків.

Копія повідомлення на а.с. 14 т. 1 підтверджує, що 22.03.2014 р. було розпочато досудове розслідування по факту завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ОСОБА_7 18.03.2014 р.

Із висновків судової психологічної експертизи (т. 2. а.с. 26-33) вбачається, що ОСОБА_1 під час подачі заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 перебував у емоційному стані, який можливо охарактеризувати наступним чином: емоційна напруга, тривога, страх, втома, емоційна виснаженість, пригніченість, невпевненість у правильності свого рішення, недовіра до відповідача, бажання відгородити себе і близьких від взаємодії з відповідачем; що ОСОБА_1 дійсно сприймав присутність 29.11.2013 р. відповідача в кабінеті у державного нотаріуса як психологічний тиск; що ОСОБА_1 був здатний повною мірою усвідомлювати фактичний зміст власних дій (відмови від прийняття спадщини після смерті матері), але повною мірою не розумів їх наслідків (а саме, що в результаті його дій він може втратити частину спадщини батька згідно заповіту останнього); що ОСОБА_1 був здатний повною (відповідно до власної волі), усвідомлено прийняти рішення. Цей висновок експерт підтримала в судовому засіданні.

Суд погоджується з доводами сторони відповідача, що із висновку експерта, із пояснень позивача (а.с. 32 об.-33 т. 2) слідує, що позивач помилився у визначенні обсягу спадкової маси,т.я. не врахував, що до складу спадщини після смерті матері входить і її обовязкова доля у спадщині батька її чоловіка.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р. при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою від впливом насильства (ст. 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних діях.

Суд критично оцінює висновок експертизи в частині психологічного тиску присутності відповідача в кабінеті у нотаріуса, т.я. законом це не заборонено, позивач не заперечував проти присутності брата під час складання заяви у нотаріуса. Крім того, в позові позивач не посилався на дану обставину як психологічний тиск, а ті обставини, на які він посилався, не є доведеними, і не визначені експертом як прояви тиску, насильства, які б вплинули на волю позивача.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з того, що позивач добровільно позбавив себе права на частку в спадщині батьків, що такі дії відповідали його волевиявленню, що позивачем не надано доказів застосування щодо нього фізичного, психічного тиску з боку відповідача станом на 29.11.2013 р.

Керуючись ст. 202, 203, 234, 1274 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В.Ледньова