Справа № 345/3138/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1142/2016
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянтів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Підмихайлівської сільської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в майні колгоспного двору, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в колгоспному дворі, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в колгоспному дворі за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що за рішенням народного суду Калуського району Івано-Франківської області від 18 червня 1970 року їй та її чоловіку виділено стару хату, східну половину недобудованої хати та стайню за теперішньою адресою: АДРЕСА_1. До 1979 року головою колгоспного двору був її чоловік, а в період з 1980 по 1987 роки - вона. В 1987 році позивач разом із синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв'язку із сімейними обставинами переїхала в с.Підмихайля, Калуського району, а в 1988 році також переїхала її матір ОСОБА_9 Син ОСОБА_10 залишався проживати в будинку в с.Добровляни, де був зареєстрований до смерті- ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_2 стверджує, що хоча вони переїхали проживати в с. Підмихайля, в дальнійшому впродовж всіх років вона з синами брали участь працею та коштами в утриманні та веденні спільного господарства. Після смерті сина ОСОБА_11, у травні 2015 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_11, де й довідалася, що будинок по АДРЕСА_1 належить її сину ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Підмихайлівської сільської ради Калуського району № 174 від 15.05.1989 року. Так як позивач-відповідач вважала дане свідоцтво незаконним, то просила суд поновити їй процесуальний строк для звернення до суду та визнати вказане свідоцтво недійсним.

02.12.2015 року ОСОБА_2 змінила предмет позову та просила суд поновити їй строк для звернення до суду з позовом та визнати за нею право власності на частку в колгоспному дворі, а саме на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Калуського району Івано-Франківської області, що становить 1/4 частку в колгоспному дворі, який згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.05.1989 року, виданого Підмихайлівською сільською радою народних депутатів складається із 1/2 житлового будинку, розташованого за вищезазначеною адресою.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічними позовами, в яких просили суд визнати за кожним з них право власності на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Калуського району Івано-Франківської області, що становить 1/4 частку в колгоспному дворі, який згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15.05.1989 року, виданого Підмихайлівською сільською радою народних депутатів складається із ? житлового будинку, розташованого за вказаною адресою.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року в задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційні скарги вважаючи його незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянти зазначають, що суд відмовляючи в задоволенні позову та застосовуючи позовну давність не з'ясував чи порушене та коли порушене їх право за захистом якого вони звернулися до суду. Судом так і не з'ясовано коли мало місце порушення їх права.

Апелянти також вказують, що суд не звернув уваги на те, що вони впродовж усіх років безперешкодно користувалися та розпоряджалися належною їм частиною житлового будинку і їх право ніким не порушувалося аж до 2014 року.

Апелянти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також звертають увагу на те, що про порушене їхнє право дізналися у вересні 2015 року в процесі розгляду справи за позовом ОСОБА_12

Вважають, що суд першої інстанції не врахував викладені факти, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

За таких обставин апелянти просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовів в повному об'ємі.

В судовому засіданні апелянти підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник заперечили проти задоволення апеляційних скарг, просили залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовів, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знали про існування у них права на частку у колгоспному дворі по вул. І.Франка, 18 в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області, однак з часу вибуття з даного господарства вони не витребовували належну їм частку як членам колгоспного двору у визначеному чинним законодавством порядку, а тому пропустили строк позовної давності. При цьому, поважних причин пропуску строків позовної давності суду не наведено та судом не встановлено.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно рішення народного суду Калуського району Івано-Франківської області від 18.06.1970 року колгоспний двір ОСОБА_13 в с.Добровляни було розділено на два двори, а саме у власність ОСОБА_13 та ОСОБА_14- чоловіка позивачки, який помер в 1981 році, виділено стару хату вартістю 1000 крб., східну половину недобудованої хати, що складається з двох кімнат вартістю 1750 крб., та стайню вартістю 180 крб. (а.с. 5).

З відповіді на адвокатський запит, наданої Добровлянською сільською радою 25.06.2015 року № 102 вбачається, що згідно даних погосподарських книг до 1979 року головою даного господарства був ОСОБА_14 (1/2 житлового будинку); з 1980 року головою двору значилася ОСОБА_2 26.11.1987 року сім'я вибула на постійне місце проживання в с. Підмихайля. Згідно даних господарських книг з 1991 року по 2014 рік головою даного господарства значиться ОСОБА_11 (а.с. 6-7).

З копії свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.05.1989 року вбачається, що членам колгоспного двору, головою якого - ОСОБА_11, належить 1/2 жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 51).

Разом з тим, як вбачається з відповіді на адвокатський запит № 214, виданої 07.09.2015 року Підмихайлівською сільською радою, згідно погосподарських книг ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 з 26.11.1987 року прибули та зареєстровані за адресою АДРЕСА_2, а з 23.04.1988 року за вказаною адресою зареєстрована також ОСОБА_10 (а.с. 14 )

Згідно положень ст.ст. 75, 76 та 80 ЦК України в редакції 1963 року позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши всі письмові докази, доводи сторін та пояснення свідків, дійшов правильного висновку про застосування позовної давності до спірних відносин сторін, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів констатує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, як б підтверджували факт пропуску ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 строку звернення до суду з даним позовом. Не представлено таких доказів апелянтами і в засіданні апеляційного суду.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про відмову в задоволенні позову із застосування позовної давності є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: В.Д. Фединяк

ОСОБА_15