Дата документу 02.02.2016
Справа № 320/7749/15-ц
Провадження № 2/320/201/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2016 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого: судді Дараган Л.В.
за участю секретаря: Данчук К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, від неї надійшла заява про відкладення слухання справи в зв'язку з тим, що вона поїхала до м. Харкова для проходження лікування, також до заяви додано копію проїзного документу.
При цьому жодних документів або доказів, які свідчать про неявку відповідача ОСОБА_1 по поважній причині, яку вона сама зазначила в заяві проходження лікування, останньою суду не надано.
Оцінивши доводи заяви, поданої відповідачем ОСОБА_1О, суд приходить до висновку про неможливість відкладення розгляду справи за таких підстав.
Відповідач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду із заявами про відкладення розгляду справи чи то за станом здоров'я, чи то в зв'язку з відрядженням.
За клопотанням відповідача суд неодноразово відкладав розгляд справи. При цьому жодних належних доказів, які свідчать про неявку відповідача ОСОБА_1 в судове засідання по поважній причині, так і не було долучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Таким чином, дії відповідача ОСОБА_1, направлені на постійне відкладення розгляду справи без поважних на те підстав та за відсутності жодних документів або доказів, що підтверджують поважність причин неявки відповідача ОСОБА_1 до судового засідання, розцінюються судом як її намір на тяганину справи, що призводить до затягування розгляду справи та як наслідок до порушення прав та інтересів позивача.
Так, слухання справи, призначене на 21 грудня 2015 року на 16 годин 00 хвилин, було відкладено за клопотанням відповідача ОСОБА_1 в зв'язку з її перебуванням на лікуванні. При цьому до заяви була додана довідка лікаря ОСОБА_4, яка містила лише дату її видачі та вихідний номер без прикладеного кутового штампу лікарні.
В зв'язку з тим, що судом було поставлено під сумніви дійсність виданої довідки, на ім'я головного лікаря ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» було направлено запит з проханням повідомити, чи дійсно ОСОБА_1 перебувала чи перебуває на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні в ЛОР відділенні Мелітопольської лікарні № 1, якщо так, то з якого періоду та з яким діагнозом, а також з проханням повідомити орієнтовану дату її видужання. Відомості суд просив надіслати до 12 січня 2016 року.
Однак, запитувані відомості до суду так і не надійшли, в зв'язку з чим неявка відповідача ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 21 грудня 2015 року на 16 годин 00 хвилин була визнана неповажною.
Слухання справи, призначене на 12 січня 2016 року на 10 годин 00 хвилин, знову було відкладено за клопотанням відповідача ОСОБА_1 в зв'язку з її перебуванням на лікуванні. При цьому до заяви була додана довідка лікаря ОСОБА_4, яка містила лише дату її видачі та вихідний номер без прикладеного кутового штампу лікарні.
В зв'язку з тим, що судом було поставлено під сумніви дійсність виданої довідки, на ім'я головного лікаря ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» повторно було направлено запит з проханням повідомити, чи дійсно ОСОБА_1 перебувала чи перебуває на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні в ЛОР відділенні Мелітопольської лікарні № 1, якщо так, то з якого періоду та з яким діагнозом, а також з проханням повідомити орієнтовану дату її видужання. Відомості суд просив надіслати до 02 лютого 2016 року.
При цьому, до суду надійшли запитувані відомості від головного лікаря ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», згідно яким, відповідач ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року по документації прийомно-діагностичного відділення не значиться. В зв'язку з цим неявка відповідача ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 12 січня 2016 року на 10 годин 00 хвилин була визнана неповажною.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що вона бажає приймати участь у справі особисто, однак жодного разу вона участі в судових засіданнях не приймала та до суду не з'являлася.
Отже, суд визнає неявку належним чином повідомленого відповідача ОСОБА_1 в судове засідання як неявку без поважних причин та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти.
При укладенні договору відповідач ОСОБА_1 прийняла на себе зобов'язання повернути кредит в термін, встановлений договором, та сплачувати проценти за користування кредитом.
Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача ОСОБА_1 є повернення кредиту та сплата процентів за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі.
У відповідності з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 12 червня 2009 року, в установчих документах ЗАТ «ОТП Банк» відбулись зміни, пов'язані із зміною найменування юридичної особи. Найменування банку змінилось на публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 370771 від 30 червня 2009 року.
Відповідно до абзацу 3 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.
Враховуючи те, що зміна найменування не тягне за собою припинення юридичної особи ЗАТ «ОТП Банк», підстав для заміни кредитора за договором не має.
Таким чином, кредитором за договором є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк».
На виконання договору позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором.
За умовами кредитного договору, боргові зобов'язання зобов'язання позичальник перед банком щодо повернення суми кредиту, плати за користування кредитом, сплати комісій, штрафних санкцій, витрат та збитків банку у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань перед банком за кредитним договором та інших платежів, якщо такі матимуться.
Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених цим пунктом.
За умовами п.п. 1.5, 1.5.1 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Нараховані в порядку, передбаченому цим договором, проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, передбачений в графіку платежів.
Додатком № 1 до кредитного договору передбачений графік платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору.
Однак, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 систематично не виконувала належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань.
Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем.
Крім того, 04 квітня 2008 року, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, був укладений договір поруки № ML-207/008/2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_2, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед позивачем в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором № ML-207/008/2008 від 04 квітня 2008 року.
Згідно статей 1, 2 договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань,. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи обох одночасно. Порукою за цим договором забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов'язаннями.
Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання виконує неналежним чином, а її зобов'язання було забезпечено договором поруки, тому, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору та договору поруки, суд вважає необхідним суму заборгованості стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 561902 гривні 05 копійок.
Відповідно до ст. 88 ЦК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3654 гривні 00 копійок підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.
Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 536, 549, 553, 554, 610, 611, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про акціонерні товариства», ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, 107, 208, 209, 212 215, 224 228 ЦПК України,
Позов публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: