Справа № 306/2081/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пукіша О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Свалявського районного суду від 13 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

19.08.2015 ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 мотивуючи наступним. За договором від 22.05.2008 № KF49318 ВАТ «Електрон Банк», правонаступниками якого у подальшому послідовно були ПАТ «Фольксбанк» і ПАТ «ВіЕс Банк», надало ОСОБА_3 кредит у розмірі 18000,00 дол. США зі сплатою 12,5% річних і строком по 19.05.2023. Виконання зобов'язань позичальника було забезпечено іпотекою належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, про що 26.05.2008 був укладений іпотечний договір. Банк свої зобов'язання виконав, тоді як позичальник свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 12.08.2015 складав 14558,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1 долар США/21,371550 грн на цю дату є еквівалентом 311134,29 грн, в т.ч.: 10838,08 дол. США боргу за кредитом, 1056,96 дол. США боргу за відсотками.

Посилаючись на ці обставини, на відсутність реакції відповідачів на вимоги про погашення боргу, на право вимагати дострокового повернення боргу, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позивач просив:

у рахунок погашення боргу за кредитним договором від 22.05.2008 № KF49318 в розмірі 14558,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1 долар США/21,371550 грн на 12.08.2015 складає еквівалент 311134,29 грн, звернути стягнення на квартиру загальною площею 52,2 кв. м, житловою площею 27,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_1 на підставі реєстраційного посвідчення про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.07.1996, шляхом, визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 15, 23 іпотечного договору, а саме, на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом-оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця, в т.ч., але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки тощо, необхідних для такого продажу;

закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб, визначених управителем, до майна, що передане в управління; укладення договорів оренди майна, переданого в управління, з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління, з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань, пов'язаних із замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в т.ч., у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв'язку, водоканалу та інших підприємствах, установах і організаціях) із питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачею в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв'язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в т.ч., але не виключно: права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо), підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством та договором; інші права, необхідні для здійснення належного управління майном;

виселити з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3;

стягнути з відповідачів на користь позивача у відшкодування сплачених судових витрат 3233,14 грн.

Заочним рішенням Свалявського районного суду від 13.10.2015 позов задоволено:

у рахунок погашення боргу за кредитним договором від 22.05.2008 № KF49318 в розмірі 14558,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає еквівалент 311134,29 грн, звернено стягнення на квартиру загальною площею 52,2 кв. м, житловою площею 27,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і належить ОСОБА_1 на підставі реєстраційного посвідчення про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.07.1996, шляхом, визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 15, 23 іпотечного договору, а саме, на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом-оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечено право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця, в т.ч., але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмета іпотеки тощо, необхідних для такого продажу;

закріплено за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб, визначених управителем, до майна, що передане в управління; укладення договорів оренди майна, переданого в управління, з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління, з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань, пов'язаних із замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в т.ч., у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв'язку, водоканалу та інших підприємствах, установах і організаціях) із питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачею в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв'язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в т.ч., але не виключно: права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо), підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством та договором; інші права, необхідні для здійснення належного управління майном;

виселено з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3;

стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь позивача у відшкодування сплачених судових витрат 3233,14 грн;

постановлено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014.

Ухвалою Свалявського районного суду від 30.11.2015 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 13.10.2015 залишено без задоволення.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу на заочне рішення Свалявського районного суду від 13.10.2015.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 01.03.2016 апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Свалявського районного суду від 13.10.2015 закрито.

В апеляційній скарзі позичальника ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду як незаконного та необґрунтованого із відмовою в позові. Доводи апеляції зводяться до таких:

при зверненні стягнення на предмет іпотеки суд не врахував, що рішенням Свалявського районного суду від 04.06.2015 уже стягнуто з відповідачів заборгованість за указаним кредитним договором у розмірі 247603,47 грн. Можливість кредитора звертатися до суду одночасно з різними позовами і вимогами до боржника призводить до порушення принципу рівності прав кредитодавця і позичальника, одночасне заявлення вимог про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки призводить до подвійного стягнення суми боргу;

суд неправильно застосував норми матеріального права та не застосував прецедентного судового рішення, які в сукупності унеможливлювали задоволення вимоги про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Пукіша О.В., який вважає апеляцію відповідача ОСОБА_3 обґрунтованою, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 306/727/15-ц, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та норм ст. 303 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухвалене щодо відповідача ОСОБА_3, у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд не робить висновків щодо судового рішення по суті стосовно відповідача ОСОБА_1 і бере до уваги відповідні пов'язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду скарги.

Встановлено, що Відкрите акціонерне товариство «Електрон Банк», правонаступниками якого у подальшому послідовно були Публічні акціонерні товариства «Фольксбанк» і «ВіЕс Банк», за договором від 22.05.2008 № KF49318 надало ОСОБА_3 на споживчі цілі кредит у розмірі 18000,00 дол. США зі сплатою 12,5% річних і строком по 19.05.2023 (а.с. 9-13, 20, 29-30). На забезпечення виконання зобов'язань позичальником банк 26.05.2008 уклав із ОСОБА_1 іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Ляшенко А.Г. за реєстровим № 3401, за яким в іпотеку було передано належну ОСОБА_1 квартиру НОМЕР_1 загальною площею 52,2 кв. м, житловою площею 27,9 кв. м у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14-18).

Сторонами договору іпотеки зафіксовано, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.1996, посвідченого держнотаріусом Свалявської держнотконтори ОСОБА_5 за реєстровим № 2123, зареєстрованого Свалявським ДВПТІ за № 22408938 (п. 3); предмет іпотеки оцінено у 116400,00 грн, що станом на 26.05.2008 за офіційним валютним курсом НБУ є еквівалентом 24000,00 дол. США (п. 7). У справі наявна копія реєстраційного посвідчення НОМЕР_1, виданого Свалявським МБТІ 12.07.1996, яким посвідчується факт реєстрації у книзі № 5 за реєстровим № 161 за ОСОБА_1 придбаної на підставі вищевказаного договору квартири (а.с. 19). Отже, квартира, яка передавалася в іпотеку, була придбана не за рахунок коштів, одержаних у кредит за договором від 22.05.2008 № KF49318.

Позичальник ОСОБА_3 порушив свої зобов'язання за кредитним договором, спричинив виникнення боргу, який станом на 12.08.2015 складав 14558,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1 долар США/21,371550 грн на цю дату є еквівалентом 311134,29 грн, в т.ч.: 10838,08 дол. США (еквівалент 231626,57 грн) боргу за кредитом, 1056,96 дол. США (еквівалент 22588,87 грн) боргу за відсотками (а.с. 8). Факт порушення кредитного зобов'язання, розмір, складові, розрахунок боргу позичальником у судах першої та апеляційної інстанцій не оспорювалися, доводи позову та надані позивачем докази не заперечувалися.

Документально підтверджено (а.с. 23, 25-26, 34) і ніким не заперечується, що ОСОБА_3 з 27.11.1999 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 і проживає в цій квартирі.

Рішенням Свалявського районного суду від 04.06.2015 у цивільній справі № 306/727/15-ц задоволено позов ПАТ «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_1 про стягнення боргу, стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_6 та із ОСОБА_3 і ОСОБА_1 борг за кредитним договором від 22.05.2008 № KF49318, який утворився на 17.03.2015, у розмірі 11373,41 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1 долар США/21,770381 грн на цю дату є еквівалентом 247603,47 грн, у т.ч., 10838,08 дол. США боргу за кредитом, 507,64 дол. США боргу за відсотками, 27,69 дол. США - пені (а.с. 74). Даних про оскарження цього рішення суду немає.

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 572, 589, 590, 611, 614, 623-625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 33, 34, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV, нормативні акти в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору заборговане, а той управі вимагати борг, за відповідних умов - достроково, відшкодування збитків, сплати неустойки, в т.ч. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки із передачею його в управління та продажу його будь-якій особі на підставі відповідної умови договору іпотеки та/або за рішенням суду; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За змістом положень ст. 55 Конституції України, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4, ст. 11 ч. 2, ст. 15 ч. 1 п. 1 ЦПК України, особа на власний розсуд здійснює право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами, право вибору способу і порядку захисту порушеного цивільного права належить, у даному випадку, кредитору-іпотекодержателю, який не обмежений у такому праві, залежно від обставин може пред'явити відповідні вимоги як одночасно, так і окремо одна від одної. Раніше ухвалене судове рішення про стягнення боргу за кредитним договором не є перешкодою для пред'явлення іпотекодержателем вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення наявної і після попереднього судового рішення заборгованості за тим самим кредитним договором. Право звернути стягнення на предмет іпотеки у обраний іпотекодержателем спосіб випливає як із наведених вище норм закону, так і із положень п.п. 9, 15, 16, 17, 23 та інших умов обов'язкового для сторін іпотечного договору.

Водночас, фактичному стягненню підлягає саме дійсний, реальний борг, подвійне фактичне (остаточне) стягнення не допускається, питання, пов'язані з недопущенням подвійного стягнення, забезпеченням стягнення реального боргу, за наявності, зокрема, кількох судових рішень, що підлягають виконанню, вирішуються на стадії виконавчого провадження, у якому сторони з урахування положень ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» не позбавлені права провести взаємні розрахунки, укласти мирову угоду, діяти в інший спосіб у порядку, передбаченому Розділом VI ЦПК України, ст. 36 та іншими нормами вказаного Закону тощо.

За таких обставин, доводи апеляції щодо порушення прав позичальника, який не довів відсутності своєї вини в порушенні зобов'язання, внаслідок пред'явлення та задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки із метою погашення боргу, що є у позичальника перед кредитором, необґрунтовані, законності та доведеності вимог позивача, а також законності в цій частині рішення суду не спростовують. Вирішуючи позов у цій частині, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, якими вони регулюються, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, тому на підставі ст. 308 цього Кодексу така апеляція підлягає відхиленню із залишенням відповідного судового рішення без змін.

Вирішуючи справу за апеляцією в частині виселення позичальника ОСОБА_3 з квартири колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до положень ст. 40 ч.ч. 1, 2 Закону № 898-IV, звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей; виселення проводиться у порядку, встановленому законом; після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги; якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Із указаними нормами Закону № 898-IV кореспондуються положення ст. 109 ч.ч. 1, 3 ЖК України, водночас ч. 3 ст. 109 вказує на можливість встановлення законом винятків щодо виселення, а частиною 2 цієї статті передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення; постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

У справі містяться копії вимог банку від 11.03.2015, адресованих ОСОБА_3 і ОСОБА_1, якими кредитор із посиланням на ст. 40 Закону № 898-IV і ст. 109 ЖК України повідомляв про прийняте рішення звернути стягнення на предмет іпотеки та вимагав у 30-денний строк з дня їх отримання звільнити предмет іпотеки (а.с. 21, 22). Утім, доказів одержання цих вимог адресатами в справі немає. Питання про надання відповідачу ОСОБА_3, до якого пред'явлено вимогу про виселення, постійного жилого приміщення позивачем не ставилося, судом рішення щодо такого приміщення не приймалося, у рішенні суду, яким відповідну вимогу задоволено, приміщення не вказане.

Ґрунтуючись на указаних вище положеннях закону та на інших нормах зазначених законодавчих актів, ЦК України, Верховний Суд України у постанові від 18.03.2015 у справі № 6-39цс15, а також у ряді інших постанов, сформулював правову позицію, відповідно до якої за змістом ст.ст. 39, 40 Закону № 898-IV, ст. 109 ЖК України особам, які виселяються з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла; постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Суд першої інстанції не вмотивував відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ЦПК України), тому без достатніх для того підстав не врахував наведеного і припустився помилки у застосуванні норм законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відтак, у частині задоволення судом вимоги про виселення відповідача з квартири доводи апеляції ОСОБА_3 заслуговують на увагу, суд не мав передбачених законом та визначених межами позову підстав для виселення відповідача без надання йому постійного жилого приміщення, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК України у цій частині апеляцію слід задовольнити, ухвалене щодо відповідача ОСОБА_3 про його виселення з квартири рішення суду скасувати, у задоволенні цієї вимоги - відмовити.

Інших доводів по суті спору апеляція відповідача ОСОБА_3 не містить.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 308, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, заочне рішення Свалявського районного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, ухвалене щодо відповідача ОСОБА_3 про його виселення з квартири АДРЕСА_1 скасувати, у задоволенні цієї вимоги - відмовити, у решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді