Справа № 562/546/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"14" червня 2016 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Аврамчук Н.П.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У поданій заяві, зміненій до судового розгляду, позивач ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь готівкові кошти в сумі 150 000 грн. та моральний збиток на розсуд суду, витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що з 01 серпня 2010 року по 10 вересня 2014 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1, від якого мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду від 31 березня 2015 року ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання їх доньки у розмірі 2000 грн. щомісячно і до повноліття дитини. 22 червня 2015 року лікарями Здолбунівського РЦПМД у дитини виявлено офтальмологічне захворювання вроджена задньокапсулярна катаракта, яке підтверджено і іншими медичними закладами. За рекомендаціями лікарів необхідне оперативне втручання, а саме: факоемульсифікація катаракти з імплантацією інтраокулярної лінзи (видалення помутнівшого кришталика, катаракти на задній капсулі і встановлення штучного кришталика). Орієнтовні витрати на операцію становлять 21000 грн., на реабілітацію 6 курсів по 7 днів (42дн.х800 грн.) 33600 грн., на проїзд (7х1200 грн.) 8400 грн., на путівки для проходження реабілітації в офтальмологічних центрах 2-3 рази на рік протягом 2016-2017 років 99000 грн. Крім того, між реабілітаційними періодами дитина має харчуватися, одягатися і розвиватися, а піти на роботу, щоб все оплачувати самостійно, вона не може. У телефонній розмові відповідач відмовився надавати їй кошти на оперування та реабілітацію дитини, перерахувавши лише 1000 грн. у рахунок аліментів, чим принижує її та знущається з дитини.

Позивач у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Згідно поданої позивачем заяви позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснивши тим, що з приводу надання додаткових коштів на лікування та реабілітацію доньки він не відмовляється та готовий їх оплачувати в міру своїх фінансових можливостей поступово, проте сплатити їх разово в сумі 150000 грн. через свій матеріальний стан та сплату аліментів, він не має можливості та такі витрати не підтверджені належними доказами.

Заслухавши пояснення відповідача, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, що з 01 серпня 2010 року по 10 вересня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 березня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 05 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", статтею 185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом). У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

До особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, які спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути зокрема, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Згідно огляду лікаря-офтальмолога Рівненської обласної клінічної лікувально-діагностичного центру імені ОСОБА_4 хворій ОСОБА_3 діагностовано вроджену катаракту (ОД - задньокапсулярна катаракта), призначено лікування. 17 жовтня 2015 року лікарем медичного центру «Аніко» після обстеження (ехоофтальмографія) рекомендовано консультації дитячого офтальмолога. 23 листопада 2015 року лікарем офтальмологом надано хворій ОСОБА_3 направлення для уточнення діагнозу і тактики подальшого лікування.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста Рівненської обласної дитячої лікарні від 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 потребує планового оперативного лікування з приводу вродженої катаракти правого ока з подальшою реабілітацією.

З виписки лікаря Центру хірургії ока професора Загурського від 30 грудня 2015 року вбачається, що хворій ОСОБА_3 рекомендоване оперативне втручання (факоемульсифікація катаракти з імплантацією інтраокулярної лінзи на праве око) та подальше спостереження офтальмолога 2 рази в рік (поліклініка за місцем проживання, ЦХО Загурського).

З представленого позивачем талону від 10 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на лікуванні в ПП «Клініка мікрохірургії ока Медікус», вартість лікування становить 20670 грн.

Аналіз положень ст.185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих вимог і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат у конкретній сумі.

Належних доказів про розмір витрат на подальше лікування та реабілітацію дитини, крім фактично понесених на операцію, позивачем не представлено.

А згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно довідки від 20 травня 2016 року відповідач ОСОБА_1 працює в ТзОВ «БК Техносила» з 02 березня 2015 року та його середньомісячний дохід за період з травня 2015 року по квітень 2016 року становить (4553,13/12) 3796,10 грн.. з яких він сплачує аліменти на дитину у розмірі 2000 грн. щомісячно.

Наявність інших видів доходу відповідач заперечує, а позивач доказів на спростування встановлених судом обставин його матеріального стану не надала.

Статтею 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2016 рік" установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2016 року визначений у розмірі 1167 грн., з 1 травня - 1228 гривень, а з 1 грудня - 1355 гривень;

Указане свідчить про сплату відповідачем аліментів на дитину в розмірі, який перевищує установлений законом прожитковий мінімум на дитину, різниця яких може частково покривати додаткові витрати на дитину.

Наданий у судовому засіданні відповідачем фінансовий чек від 26 травня 2016 року на суму 6000 грн. не містить інформації про особу одержувача та призначення платежу, а тому у розумінні ст.58 ЦПК України не може бути доказом про сплату позивачу частини додаткових витрат на лікування дитини.

За таких обставин, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч.1 ст.141 СК України), яку зобов'язані утримувати як відповідач так і позивач у рівній мірі, та їх фінансових можливостей, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню разово лише половина фактично понесених та підтверджених позивачем витрат, а саме: 20670 грн. : 2 = 10335 грн.

Щодо заподіяння моральної шкоди, то ч.1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім передбачених цією статтею випадків.

Згідно ст.23 ЦК України, розяснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Даний вид зобовязань відноситься до деліктних, і тому саме на позивача покладається обовязок належними і допустимими доказами довести суду протиправні дії відповідача, факт заподіяння вказаної шкоди, її розмір, причинний зв'язок між вказаними діями.

Разом з тим, завдану позивачу моральну шкоду та її розмір самим позивачем не визначено, жодних доказів на це не представлено, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При ухваленні рішення відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує стягнення з відповідача в прибуток держави судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.10, 57-60, 88, 213-215, 224- 227 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 10 335 (десять тисяч триста тридцять пять) грн. 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 у прибуток держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Здолбунівський районний суд апеляційної скарги протягом 10 /десяти/ днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення судового рішення у той же строк із дня отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 17 червня 2016 року.

Суддя: