Справа № 2/243/1873/2016
Єд. унік. № 243/3358/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( заочне)

23 травня 2016 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

при секретарі судового засідання Копійко Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 2 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області у квітні 2016 року звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 23.09.2002 року між позивачем, яка мала прізвище до шлюбу ОСОБА_1, та відповідачем було укладено договір дарування житлового будинку, згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 подарувала, а позивач прийняла у дар житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на приватизованій земельній ділянці площею 897 м2, договір було посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.В. 23.09.2002 р. за р. № 3383. Земельна ділянка, на якій розташований подарований позивачу будинок, належить відповідачу на підставі Державного акту про землю Серії НОМЕР_2, виданого 27.11.2000 року головою Слов'янської міської ради ОСОБА_4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_5. Дана земельна ділянка має кадастровий номер НОМЕР_3, нормативна вартість земельної ділянки складає 71583,54 грн.

Просить визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, площею 897 м2, нормативною вартістю 71583,54 грн., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Позивач підтримала позовні вимоги, прохала їх задовольнити, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, за згодою позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Суд, відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами, та у межах заявлених вимог.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України).

Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Основні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 78 ЗК (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття «земельна ділянка як об'єкт права власності» визначено в ч. 1 ст. 79 ЗК як частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами ст. 81 ЗК передбачено, що громадяни набувають прав власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

23 вересня 2002 року між позивачем ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_1), та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку, згідно умов якого відповідач ОСОБА_2 подарувала, а позивач прийняла у дар житловий будинок з господарчо-побутовими спорудами АДРЕСА_1, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 897 м2, договір було посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Панченко А.В. 23.09.2002 р. зареєстровано в реєстрі за № 3383. Вказаний договір зареєстрований в КП БТІ м. Слов'янська 18.10.2002 року ( а. с. 5-6).

Земельна ділянка, на якій розташований подарований позивачу будинок, належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_2, виданого 27.11.2000 року головою Слов'янської міської ради ОСОБА_4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_5 ( а. с. 7).

Вказана вище земельна ділянка має кадастровий номер НОМЕР_3, нормативна вартість земельної ділянки складає 71583,54 грн., що підтверджено Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НОМЕР_4 від 07.07.2015 року та Витягом № 2-15-10-0724 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.03.2016 року ( а. с. 3,8-10).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка як об'єкт права власності визначена Державним актом на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_2, виданим ОСОБА_2 27.11.2000 року головою Слов'янської міської ради ОСОБА_4 та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_5.

Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості суд враховує таке.

За змістом ст.. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Частина 1 ст. 120 ЗК ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналіз змісту норм ст.. 120 ЗК в їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст.. 120 ЗК в поєднанні з нормою ст.. 125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Такі правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України у справі №6-2цс15 від 11.02.2015 року, №6-253цс16 від 13.04.2016 року.

Таким чином, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, фактично позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, площею 897 м2, нормативною вартістю 71583,54 грн., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з часу реєстрації права власності на житловий будинок за цією ж адресою. Іншим способом захистити свої права позивач позбавлений можливості.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 10, 11, 62, 63, 64, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, площею 897 м2, нормативною вартістю 71583,54 грн., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі в 10-денний термін з моменту проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення складене та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв