Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2016 Справа №607/19315/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л.

-з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Тернопільської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до відповідача Тернопільської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно, а саме за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частин ( 1/2 частина будинку як спадкове майно + 1/4 частина будинку як особисте майно) житлового будинку по АДРЕСА_1 та за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Крім того, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та приходиться позивачу ОСОБА_1 - чоловіком, а позивачу ОСОБА_2 - батьком, відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на 1/4 частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Крім того, позивачі вважають, що кожен із них, зважаючи на віднесення спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, мають право на 1/4 частину зазначеного житлового будинку на які й просять визнати право власності, а також за позивачем ОСОБА_1, як спадкоємцем першої черги за законом та такою що прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 та матері ОСОБА_4 право власності на його спадкове майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

У судове засідання позивачі не з»явилися, проте подали заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 10.03.1994 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №9.

Позивач ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим повторно 10.05.1962 року.

Довідкою Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1184 від 12.10.2015 року стверджується, що житловий будинок АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір та станом на 01.07.1990 року у вказаному будинковолодіння були зареєстровані та проживали: голова двору - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її дочка ОСОБА_1, зять - ОСОБА_5, внук - ОСОБА_2.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції, що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає.

Отже, кожен із зареєстрованих осіб до 15.04.1991 р. у житловому будинку АДРЕСА_1 має право на частку у зазначеному житловому будинку, а саме господар будинку - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/4 частину будинку, її дочка ОСОБА_1 на 1/4 частину будинку, зять - ОСОБА_5 на 1/4 частину будинку, внук - ОСОБА_2 на 1/4 частину будинку.

Із копії технічного паспорта виданого 06.10.2010 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 в рівних частинах, а саме по 1/4 частині належить ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Відповідно до повідомлення Тернопільською районної державної нотаріальної контори від 19.04.2016 р. №1155/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, не заводилася, заповіт не посвідчувався.

Із повідомлення Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 28.10.2010 р. №178 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі витягу з Реєстру прав власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок.

Відповідно до довідки Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1185 від 12.10.2015 року, на час смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, окрім померлої, у житловому будинку АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: її дочка - ОСОБА_1, зять - ОСОБА_5, внук - ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР (який діяв на час відкриття спадщини ОСОБА_4), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини (який діяв на час відкриття спадщини ОСОБА_4), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З огляду на те, що дочка покійної ОСОБА_4 - ОСОБА_1 на момент смерті матері проживала та була зареєстрована разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 та фактично вступила в управління належною покійній ОСОБА_4 1/4 частиною житлового будинку АДРЕСА_1, тому саме вона являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і враховуючи вимоги ст.549 Цивільного кодексу, який діяв на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік та батько позивачів - ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 24.10.2008 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №30.

За життя ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем - ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 виданим 10.08.1968 року.

Від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданим 20.10.1987 року Тернопільським районним відділом ЗАГС, актовий запис №31.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.( ч.1 ст.1261 ЦК України).

Відповідно до довідки Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №1186 від 12.10.2015 року, на час смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, окрім померлого, у житловому будинку АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: його дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З огляду на те, що син ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2, на момент смерті батька проживав та був зареєстрований разом із ним у житловому будинку АДРЕСА_1 тому, враховуючи вимоги ч.1 ст.1261 ЦК України, позивач ОСОБА_2, будучи сином покійного ОСОБА_5, являється спадкоємцем першої черги за законом після його смерті та беручи до уваги вимоги ч.3 ст.1268 ЦПК України вважаться таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5, шляхом постійного проживання із ним.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за законом або за заповітом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2, будучи зареєстрованим та проживаючи разом із батьком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та у зв»язку із цим, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, являючись таким що прийняв спадщину після останнього за фактом спільного проживання із ним, протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини ( ст.1220 ЦК України) після смерті батька, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від її прийняття, тому з огляду на вказане суд вважає, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та такими що прийняли спадщину після померлого ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2.

Відповідно до вище згаданого повідомлення Тернопільської районної державної нотаріальної контори №1155/01-16 від 19.04.2016 року, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 заведена спадкова справа 21.07.2009 року за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади дружини померлого - ОСОБА_1. 21.09.2009 року та 03.07.2009 року останній видано свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади. Заповіти від імені ОСОБА_5 не посвідчувалися.

До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівним, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Згідно ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи вище наведені обставини, беручи до уваги той факт, що позивач ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а також після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та є такою, що прийняла спадщину після смерті останніх; з огляду на те, що позивач ОСОБА_2, будучи також спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_5 є таким, що прийняв спадщину після його смерті за фактом спільного проживання із батьком; зважаючи на те, що померлі за життя не встигли одержати на своє ім'я свідоцтв про право власності на належні їм частини будинковолодіння АДРЕСА_1 ( на 1/4 належну особисто померлій ОСОБА_4 та 1/4 належну особисто померлому ОСОБА_5), проте фактично зазначені частини житлового будинку їм належали і вони як члени колгоспного двору, мали право на одержання правовстановлюючих документів на них; зважаючи на те, що 1/4 та 1/4 частини зазначеного будинковолодіння належить позивачам як членам колгоспного двору, тому суд вважає, що позов слід задовольнити частково, визнати за позивачем право власності на 1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а також на 1/8 частину ( 1/4 частина будинковолодіння : 2 спадкоємця = 1/8 частина) будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та на 1/4 частину вказаного будинковолодіння належну їй як члену колгоспного двору. Крім того, суд вважає, що слід визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину (1/4 частина будинковолодіння : 2 спадкоємця = 1/8 частина) будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, а також на 1/4 частину вказаного будинковолодіння належну йому як члену колгоспного двору.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 215, 223 Цивільного процесуального кодексу; ст.120, ст.392, ч.1 ст.529, ст.549 ЦК Української РСР; ст.1218, ст.1220, ст.1223, ст.1268, ст.1270, ст.1273, ст.1278 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, суд ,-

Вирішив :

Позов задовольнити частково .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 належну їй як члену колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 належну йому як члену колгоспного двору.

Копію рішення надіслати особам, які брали участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий - суддя Дзюбич В.Л.