Провадження № 2/127/4415/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

03 жовтня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.11.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами по справі було укладено шлюб, про що 01.11.2014 року складено відповідний актовий запис №2272.

Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З пологового будинку позивача та її доньку забирав батько позивача. Після народження доньки позивач переїхала до своїх батьків, де проживає та зареєстрована з донькою до сьогодні.

Позивач стверджує, що відповідач не надавав і не надає на даний час ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримала від батька жодного подарунку, на протязі року він жодного разу не подзвонив та не поцікавився здоров'ям доньки, відповідач жодного разу не бачив дитину і не виявив такого бажання, що свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої доньки сторін.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі 368,40 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 10.06.2016 року, до досягнення донькою повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення суду.

Відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_4 до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 27.09.2016 року №181 (5801) (а.с.54).

Представник третьої особи за довіреністю ОСОБА_6 до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, заперечує проти задоволення позову, підтримує висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради про недоцільність позбавлення відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5

Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач та її представник не заперечують, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 01.11.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві між сторонами по справі було укладено шлюб, про що 01.11.2014 року складено відповідний актовий запис №2272, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 15.01.2015 року (а.с.12).

Під час судового розгляду даної справи рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.09.2016 року у цивільній справі №127/12408/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про розірвання шлюбу шлюб між сторонами було розірвано (а.с.55).

Від шлюбу у сторін є донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 10.06.2015 року, батьком дитини є ОСОБА_3 ОСОБА_4, матір'ю дитини - ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно акту від 13.04.2016 року, складеного сусідами позивача ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11 та затвердженого головою квартального комітету ОСББ «Домік - 3», неповнолітня дитина ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

З пояснень позивача та показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 вбачається, що відповідач не надавав і не надає на даний час ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримала від батька жодного подарунку, на протязі року він жодного разу не подзвонив та не поцікавився здоров'ям доньки, відповідач жодного разу не бачив дитину і не виявив такого бажання, що свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої доньки сторін. Більше того, відповідач по відношенню до позивача неодноразово застосовував фізичне насильство.

А відтак, позивач, як на підставу своїх вимог про задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, вважає, що вищевикладені обставини по справі є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї дитини та виконанням своїх батьківських обов'язків щодо неї, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини.

Разом з тим, суд не погоджується з думками та доводами позивача та її представника в судовому засіданні з наступних міркувань.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Таким чином, з вищенаведеного можна зробити висновок, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним, оскільки неповнолітній дитині сторін ОСОБА_5 на момент розгляду справи виповнилось лише повний один рік. Зважаючи, що позивач раніше не зверталась до відповідача з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини категорично стверджувати про ухилення відповідача від матеріального забезпечення неповнолітньої доньки не можна. Належних та допустимих доказів, які б свідчили, що особа відповідача є антисоціальною, останній хворіє на хронічний алкоголізм чи наркоманію, стороною позивача не надано. Як і не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем по відношенню до позивача та її неповнолітньої дитини сімейного насильства, оскільки безпосередньо відсутні докази звернення позивача до правоохоронних органів, органу опіки та піклування, тощо з приводу даних фактів, якщо останні мали місце в дійсності.

Щодо наявності у власності позивача власного житла, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №51654860 (а.с.11), самостійного доходу, що підтверджується довідкою про доходи ТОВ «ДАБЛ СЕРВІС» №21/3 від 21.03.2016 року (а.с.10), що свідчить про можливість позивача самостійно забезпечити дитину, надати їй належну освіту та виховання, як на підставу про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, то суд дані обставини не приймає до уваги, оскільки дитина повинна зростати в умовах турботи не лише матері, а й батька.

Окрім того, суд враховує, що згідно висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ОСОБА_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 25.08.2016 року №01-00-011-26094, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_3 ОСОБА_14 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47-48).

А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позов в даній частині не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів задовольнити, оскільки дані вимоги є законними та достатньо обґрунтованими.

Так, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід. частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

А тому, зважаючи, що матеріали справи не містять відомостей про місце роботи відповідача, його посаду та дохід, суд погоджується з позивачем щодо стягнення з відповідача аліментів саме у твердій грошовій сумі. Разом з тим, на думку суду, аліменти у розмірі 368,40 грн. є недостатніми для належного утримання неповнолітньої дитини, однак зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у частині 1 статті 11 ЦПК України, який гласить, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимога і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача в даній частині задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі 368,40 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 10.06.2016 року, до досягнення донькою повноліття.

Окрім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з 551,20 грн. судового збору, від сплати якого звільнено позивача за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. В той час, як витрати щодо сплати судового збору у розмірі 551,20 грн., понесені позивачем за звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, у зв'язку з відмовою у позові не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164-167 СК України, ст.ст. 10, 60, 88, 158, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Каїр, громадянина Єгипту, останнє відоме місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 40 коп., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 10.06.2016 року, до досягнення донькою повноліття.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: