Справа №585/1230/16 Головуючий у суді у 1 інстанції - Євлах О.О.
Номер провадження 22-ц/788/913/16 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані щорічні відпустки, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за 238 днів не використаних щорічних відпусток за період роботи з 15 червня 2000 року по 08 грудня 2015 року.

Стягнуто з КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі комунальне підприємство «Ромнитеплосервіс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому доводить, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 займав посаду директора підприємства, а тому саме його вина у накопиченні днів не використаних відпусток та порушення норм ст.80 КЗпП України та ст.11 Закону України «Про відпустки».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача Бакланової В.А., яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_5, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 з причин незалежних від нього не використав 238 днів щорічної відпустки за період роботи з 12 червня 2000 року по 08 грудня 2015 року, а тому при звільненні позивач має право на їх грошову компенсацію, яку відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясував обставини справи, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував відповідні їм норми матеріального права.

Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Статтею 117 КЗпП України передбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Судом першої інстанції встановлено, що з 15 червня 2000 року по 08 грудня 2015 року ОСОБА_3 працював в КП «Ромнитеплосерві» на посаді директора за контрактом, який з ним укладався щорічно (а.с.67-127).

За відпрацьований період ОСОБА_3 не використав 238 днів щорічної відпустки.

08 грудня 2015 року на підставі розпорядження №206-ОС ОСОБА_3 було звільнено у зв'язку із закінченням дії контракту на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України.

При звільненні ОСОБА_3 не була виплачена грошова компенсація за всі не використані ним за відпрацьований період дні щорічних відпусток, як це передбачено Законом України «Про відпустки», а виплачено компенсацію лише за 24 календарні дні.

Зазначені фактичні обставини справи її сторонами визнаються, проте відповідач уважає, що саме позивач винен у накопиченні не використаних днів відпусток, відтак і не має права на її грошову компенсацію.

Саме до цього зводяться доводи апеляційної скарги.

Дійсно положеннями ст.80 КЗпП України передбачені випадки перенесення щорічних відпусток як з ініціативи працівника, так і за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, а також передбачено заборону ненадання таких відпусток повної тривалості протягом двох років підряд.

У той же час, за змістом ч.1 ст. 83 та ч.1 ст.116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника виплатити всі належні йому суми, у тому числі і грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Зазначені норми права є імперативними, тобто такими, що не допускають відхилень від вичерпного переліку прав та обов'язків суб'єктів правовідносин.

Крім того, чинні положення законодавства про працю не передбачають не виплати працівнику грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки, навіть за наявності вини працівника у їх невикористанні.

Крім того, матеріали справи таких доказів не містять.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -