РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

18.04.2016 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді- Ванівського Ю.М.

при секретарі- Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, просить суд: визнати за ним право власності на нежитлові приміщення № 6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м. на площі Липневій, буд 6 в м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 17.07.2014 року.

В обгрунтування позову зазначає, що 17.07.2014 року помер його батько ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складалось з ? частини житлового будинку № 4 з гаражем та усіма господарськими будівлями та спорудами на вул. Квітневій у м. Львові, земельної ділянки площею 0,0515 га, яка надана для обслуговування житлового будинку на вул. Квітневій, 4 в м. Львові, нежитлових приміщень № 6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м. на площі Липневій, 6 у м. Львові та автомобіля. Спадщину він прийняв, звернувшись 04.08.2014 року разом із матірю до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Його рідна сестра ОСОБА_3 від спадщини батька відмовилась, про що надала заяву від 04.08.2014 року. Нотаріальною конторою заведено спадкову справу та визначено коло спадкоємців, до якого увійшли він та його матір. 25.02.2016 року він з матірю уклали між собою договір про зміну розміру частки у спадщині та поділу спадщини, згідно якого ОСОБА_4 переходить право приватної власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0515 га, яка надана для обслуговування житлового будинку на вулиці Квітневій, 4 у м. Львові та автомобіль, що становить 39/100 часток у спадщині; ОСОБА_1 переходить право приватної власності на ? частину житлового будинку №4 з гаражем та усіма господарськими будівлями та спорудами на вул. Квітневій в м. Львові, ? частину земельної ділянки площею 0,0515 га, яка надана для обслуговування житлового будинку на вул. Квітневій, 4 в м. Львові та нежитлові приміщення №6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м. на площі Липневій, 6 в м. Львові, що становить 61/100 частку у спадщині. На підставі даного договору, він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом , згідно якого він успадкував ? частину житлового будинку з гаражем та усіма господарськими будівлями та спорудами на вул. Квітневій, 4 в м. Львові і ? частину земельної ділянки площею 0,0515 кв.м., яка надана для обслуговування вищевказаного житлового будинку. Що стосується успадкування мною нежитлових приміщень № 6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м. на площі Липневій, 6 в м. Львові, то нотаріальною конторою було надано відповідь про відмову від 03.03.2016 року, де розяснено про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на вказані приміщення, через відсутність реєстраційної інформації щодо належності цього майна спадкодавцеві, оскільки право власності на нежитлові приміщення спадкодавцем зареєстровано не було та рекомендовано звернутися до суду за визнанням права власності в порядку спадкування. Правовстановлюючим документом на спадкове майно є свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення від 12.05.2008 року видане відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львіввської міської ради № 841-НЖ-Ф від 12.05.2008 року, згідно якого ОСОБА_2 дійсно володіє на праві приватної власності нежитловим приміщенням № 6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м. на площі Липневій, 6 в м. Львові. Отже, вказані нежитлові приміщення № 6 (1-3) належали його померлому батькові, який за життя не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно. Таким чином виникла ситуація, при якій через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації своїх прав на нерухоме майно, спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. За таких обставин, виходячи із приписів ст. 16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку.

У судове засідання позивач не зявився, його повноважний представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, якою заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про розгляд справи без його участі та про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Тому, на підставі ст. ст. 169; 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у такій матеріалів та доказів, ухвалити заочне рішення.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Доказами, в силу ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встанолює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено у ході судового розгляду, 17.07.2014 року помер ОСОБА_2, який являвся рідним батьком позивача ОСОБА_1 Даний факт стверджується копією Свідоцтва про смерть, виданого 18.07.2014 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. /а.с. 5/.

Як вбачається із копії Свідоцтва про народження, виданого 09.08.1966 року Львівським міським бюро ЗАГС /а.с. 6/, позивач ОСОБА_1 являється рідним сином померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_4

В силу ст. 1261 ЦК України, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 являються першочерговими спадкоємцями померлого ОСОБА_2 за законом.

Як встановлено судом, спадкоємцями померлого ОСОБА_2 були позивач ОСОБА_1, донька померлого ОСОБА_3 та дружина померлого ОСОБА_4

При цьому, як вбачається із копії заяви ОСОБА_3 від 04.08.2014 року про відмову від спадщини на користь інших спадкоємців поданої до Другої львівської державної нотаріальної контори, остання у такій засвідчила, що відмовляється від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 у користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 /а.с.8/.

Цього ж дня ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до другої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, що стверджується копією такої заяви, долученою до матеріалів справи /а.с 7/.

Згідно ст.ст. 1268; 1269; 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи а законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом, або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу.

При цьому, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали між собою договір про зміну розміру часток у спадщині та поділу спадщини згідно умов якого останні, як спадкоємці в рівних частках кожен до майна ОСОБА_2 який помер 17.07.2014 року, яке складається з: ? частини житлового будинку з гаражем №4 та усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться на вул. Квітневій у м. Львові; земельної ділянки площею 0,0515 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, що знаходиться на вул. Квітневій, 4 в м. Львові; нежитлових приміщень №6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м., які знаходяться на площі Липневій, 6 в м. Львові; автомобіля марки «Фольксваген» модель «Бора» 2001 року випуску, реєстраційний номер 00881ТТ, уклали цей договір про зміну розміру часток у спадщині та поділу спадщини, за яким спадкоємцям переходить на праві приватної власності наступне майно:

ОСОБА_4 39/100 часток у спадщині, що становить ? частину земельної ділянки площею 0,0515 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, що знаходиться на вул. Квітневій, 4 у м. Львові; автомобіль марки «Фольксваген» модель «Бора» 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_1 61/100 частка у спадщині, що становить ? частину житлового будинку з гаражем №4 та усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на вул. Квітневій в м. Львові; ? часина земельної ділянки площею 0,0515 га, яка надана для обслуговування житлового будинку, що знаходиться на вул. Квітневій, 4 у м. Львові; нежитлові приміщення № 6 (1-3) загальною площею 454,8 кв.м., які знаходяться на площі Липневій, 6 в м. Львові /а.с. 9/.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 26.02.2016 року, позивачу таке видано на ? частини житлового будинку з гаражем №4 та з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться на вул. Квітневій в м. Львові /а.с.10/.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2016 року, позивачу таке видано на ? частини земельної ділянки площею 0,0515 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на вул. Квітневій, 4 в м. Львові /а.с. 11/.

Як вбачається із копії Свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, від 12.05.2008 року, виданого відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради /а.с. 12/, померлий ОСОБА_2 дійсно володів на праві приватної власності нежитловими приміщеннями № 6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м., які знаходяться у м. Львові на пл. Липневій, 6. Аналогіче вбачається і з Довідки, виданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 14.12.2015 року № 2/18129 /а.с.13/.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 вищезгаданого Кодексу, до першої черги спадкоємців за законом відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Як судом встановлено, заповіт ОСОБА_2 не складався, а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом.

З наведеного вбачається, що за свого життя, померлий ОСОБА_2 законно володів нежитловими приміщеннями №6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м. на площі Липневій, 6 у м. Львові, які у порядку спадкування за законом перейшли у власність позивача, однак право власності на вказані приміщення у встановленому Законом порядку зареєстровано не було.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлює, що власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. На даний момент, позивач не може здійснити належне оформлення права на частину успадкованого майна в досудовому порядку, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом відмовлено, через відсутність зареєстрованого права власності спадкодавця, що вбачається із довідки-відповіді від 03.03.2016 року № 364 /а.с. 14/.

Відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно до п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до глави 13 вказаного Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, судам розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Внаслідок всебічного дослідження обставин справи у їх сукупності та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів, узгодженості та несуперечності між собою, аналізу наведених законодавчих норм, суд приходить до переконання про наявність обєктивних підстав вважати, що позов ОСОБА_1 є підставним, обгрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню. Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення № 6 (1-3) загальною площею 45,8 кв.м. на площі Липневій, буд. 6 у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 17.07.2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів, з дня отримання копії рішеня.

Суддя Ванівський Ю.М.