Справа № 372/3859/15-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/1887/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 09.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору міни земельних ділянок,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який обґрунтовувала тим, що 27 грудня 2010 року між членами ФГ «Бджолине» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 5584 та зареєстрований в Григорівській сільській раді за № 446 від 13.09.2011 року.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 договору ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 3,3840 га, кадастровий номер :05:004:0004, яка розташована на території Обухівського району Григорівської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства. Відповідно до п. п. 1.2, 1.4 договору ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 3,3840 га, кадастровий номер :05:005:0015, яка розташована на території Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно статуту господарства члени господарства є власниками майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Члени господарства відповідно до законодавства України, володіють, користуються і розпоряджаються майном, що є у їхній спільній сумісній власності, виходячи з мети статутної діяльності господарства. Землі господарства є спільною сумісною власністю членів господарства.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності членів господарства, здійснюється за згодою всіх членів господарства. Згода членів господарства на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена, що передбачено ст. 369 ЦК України, п. 4.3 Статуту господарства та п. п. 4.4-4.6, 5.2 Установчого договору.

Зважаючи на вказані вище норми законодавства України та з огляду на положення Статуту господарства та Установчого договору для укладення договору міни необхідним було отримання згоди всіх співвласників земельної ділянки, причому така згода мала бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Позивач категорично стверджує, що вона, як співвласник земельних ділянок, які є предметом спірного договору міни, не надавала згоди на їх відчуження (міну).

Тому просила визнати недійсним договір міни від 27.12.2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, та зареєстрований в реєстрі за № 5584, та в Григорівській селищній раді Обухівського району Київської області за № 446 від 13.09.2011 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір міни від 27.12.2010 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, та зареєстрований в реєстрі за №5584, та в Григорівській селищній раді Обухівського району Київської області за №446 від 13.09.2011 року. Розподілено судові витрати.

У апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки дане рішення порушує його права та інтереси.

Так, суд не звернув уваги на те, що відповідачі є власниками земельних ділянок і позивачка не мала жодного відношення до вказаних земельних ділянок, права та інтереси позивачки жодним чином не були порушені, вона не була і не є стороною договору, а тому відповідно не має права звертатися з даною позовною заявою.

Також суд не врахував те, що на час розгляду даної справи у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ знаходилась цивільна справа, предметом якої є оскарження ОСОБА_3 дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :05:004:0004, яку за договором міни ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5, яка в свою чергу її відчужила ОСОБА_6

Крім того, суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 по договору міни отримав земельну ділянку кадастровий номер :05:005:0015, на яку в даний момент накладено арешт ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, як забезпечення позову про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі майже 5000000 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачка, як співвласник майна та член ФГ «Бджолине», згоди на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном ні усно ні письмо не надавала і така згода позивачки, яка б мала бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена, в матеріалах справи відсутня.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох чи більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Згідно із ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин, щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір міни, за умовами п. п. 1.1, 1.3 якого ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 3,3840 га, кадастровий номер :05:004:0004, яка розташована на території Обухівського району Григорівської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства. Відповідно до п. п. 1.2, 1.4 договору ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 3,3840 га, кадастровий номер :05:005:0015, яка розташована на території Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства. (а. с. 5-7)

Судом встановлено, що позивачка та відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є членами ФГ «Бджолине», що підтверджується Статутом Фермерського господарства «Бджолине» в редакції від 22 квітня 2008 року та Установчим договором про діяльність Фермерського господарства «Бджолине». (а. с. 8-22).

Пунктами 5.1 Статуту ФГ «Бджолине» та Установчого договору передбачено, що землі господарства складаються із земельних ділянок, одержаних членами господарства у власність для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державних актів на право власності на земельну ділянку, в тому числі земельна ділянка площею 3,3840 га для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий № :05:004:0004, яка належить на праві власності ОСОБА_4, та земельна ділянка площею 3,3840 га для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий номер :05:005:0015, яка належить на праві власності ОСОБА_5 (а. с. 11, 18).

Згідно п. 4.3 Статуту господарства члени господарства є власниками майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Члени господарства відповідно до законодавства України володіють, користуються і розпоряджаються майном, що є у їхній спільній сумісній власності, виходячи з мети статутної діяльності господарства.

Відповідно до п. п. 4.4-4.6 Установчого договору про діяльність Фермерського господарства «Бджолине» майно господарства належить йому на праві власності. Члени господарства є власниками майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та відповідно до законодавства України володіють, користуються і розпоряджаються майном, що є у їхній спільній сумісній власності, виходячи з мети статутної діяльності господарства. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності членів господарства, здійснюється за згодою всіх членів господарства. Згода членів господарства на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Судом вірно встановлено, що позивачка, будучи членом Фермерського господарства «Бджолине» та співвласником майна, що є у спільній сумісній власності членів господарства, не надавала згоди на вчинення відповідачами спірного договору міни щодо розпорядження спільним майном і така згода позивачки, яка б мала бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена, в матеріалах справи відсутня.

З урахуванням викладеного, суд дійшов вірного висновку про задоволення позову та визнання недійсним договору міни земельних ділянок, оскільки позивачка, як співвласник майна та член ФГ «Бджолине», згоди на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, яке було нотаріально посвідчене та зареєстроване, ні усно ні письмово не надавала та така письмова і нотаріально посвідчена згода позивачки відсутня.

Суд також вірно відмовив у задоволенні клопотання третьої особи про застосування спливу позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, а не третьої особи, як це зазначено в ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не мала жодного відношення до вказаних земельних ділянок, права та інтереси позивачки жодним чином не були порушені, вона не була і не є стороною договору, а тому відповідно не має права звертатися з даною позовною заявою, не заслуговують на увагу, оскільки суд дійшов вірного висновку про порушення прав позивачки оспорюваним договором міни.

Доводи апеляційної скарги про те, що на час розгляду даної справи у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ знаходилась цивільна справа, предметом якої є оскарження ОСОБА_3 дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :05:004:0004, яку за договором міни ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5, яка в свою чергу її відчужила ОСОБА_6, не заслуговують на увагу, оскільки під час апеляційного розгляду даної справи представник позивачки надав суду копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, згідно якої рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року залишено без змін.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 по договору міни отримав земельну ділянку кадастровий номер :05:005:0015, на яку в даний момент накладено арешт ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, як забезпечення позову про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі майже 5000000 грн., оскільки зазначені позови не взаємоповязані.

Крім того, суд першої інстанції оскаржуваним рішенням не вирішував питання про права і обовязки третьої особи ОСОБА_2, який подав апеляційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року в даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді