У Х В А Л А

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

Остапчука Д. О., СавченкоВ. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 13 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 29 липня 2011 року б/н, звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з відповідача 26 198 грн 39 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 13 серпня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 601 грн 22 коп. заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2011 року б/н та 243 грн 60 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позову просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, то позивач має право на повернення заборгованості за кредитом, стягнення процентів та комісії за користування коштами.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення пені, суд виходив із того, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 22 січня 2014 року, а з позовом позивач звернувся до суду 05 червня 2015 року, то позивач пропустив строк позовної давності, встановлений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Оскільки судові рішення в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентів та комісії ніким не оскаржуються, то на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції у цій частині не перевіряються.

У той же час з висновками судів у частині вирішення спору про стягнення пені повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 29 липня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про відкриття поточного рахунку, на підставі якої відповідач отримала 11 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_3 ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими картками, що розміщені на сайті банку, Тарифами банку, які разом із заявою та карткою із зразками підписів і відбитка печатки складають договір банківського обслуговування.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 14 травня 2015 року утворилась загальна заборгованість за кредитом у розмірі 26 198 грн 39 коп., із яких: 11 479 грн 83 коп. - заборгованість за кредитом, 7 468 грн 09 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 653 грн 30 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом та 5 597 грн 17 коп. - пені, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Заперечуючи проти доводів відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо пені, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що сторони, укладаючи кредитний договір, досягли згоди про те, що позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п'яти років відповідно до п. 3.2.1.5.7 Умов, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Із доданого до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» витягу із Умов передбачено, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором становить 5 років (п. 3.2.1.5.7).

Проте зазначені Умови не містять даних про дату їх прийняття та затвердження керівництвом банку, терміну їх дії. Заява про надання кредиту не містить інформації, з якими саме Умовами була ознайомлена відповідач.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, від 11 лютого 2015 року № 6-240цс14, від 10 червня 2015 року № 6-698цс15 та від 01 липня 2015 року № 6-757цс15, Умови, в яких встановлено збільшену позовну давність, що не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Вирішуючи спір в частині стягнення пені та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, не перевірили, які саме Умови діяли на момент укладання кредитного договору із ОСОБА_3, не з'ясували, які саме Умови розуміла відповідач, підписуючи заяву на видачу кредиту, та якими доказами таке підтверджується.

Таке має значення для правильного визначення моменту, з якого почався перебіг строку позовної давності, визначення періоду нарахування заборгованості з пені та вирішення спору в цій частині вимог.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову про стягнення пені з підстав, наведених у рішенні суду, суди не звернули уваги на те, що правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Із доданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що розмір пені обчислюється починаючи з 06 квітня 2012 року (а. с. 43-46), а з позовом позивач звернувся 05 червня 2015 року.

З огляду на зазначене суду необхідно перевірити правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості з пені та з урахуванням встановлених обставин вирішити спір по суті.

З огляду на таке висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення пені у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені судові рішення у частині вирішення спору про стягнення пені не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України в цій частині підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 13 серпня 2015 року в частині вирішення спору про стягнення пені скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович

В. О. Савченко