АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4544/16 Справа № 0417/2-4123/11 Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л.П. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2015 року, в частині солідарного стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, та ухвалити нове, яким відмовити банку у стягненні з нього - ОСОБА_2 заборгованості за кредитним, посилаючись на те, що воно (в оскаржуваній частині) є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, відповідач вважає, що суд, в порушення процесуального закону, розглянув справу за його відсутності, що позбавило його права подати зустрічний позов, а 10.11.2010 року банк пред'явив до нього вимогу про дострокове повернення кредиту, тому у суду, в силу ч.4 ст. 559 ЦК України, не було підстав для стягнення з нього грошових сум / т. 1 а. с. 114-133 /.

Зазначеним рішенням суду від 22.12.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволені частково.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 1/258-МКвід 04.07.2008 року у розмірі 37802,45 долари США, що складає 301285,53 грн.,де: 21210,42 доларів США - заборгованості за кредитом; 12496,79 доларів США - заборгованість по процентам; 4095,24 доларів США. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, з відрахуванням 200 грн.

Також, суд стягнув з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір по 910 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено / т. 1 а. с. 106-108 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду (в оскаржуваній його частині) в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду (в оскаржуваній його частині)- залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору (кредитної угоди) № 1/258-МКвід 16.08.2005 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 24000 долари США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 04.07.2018 року, але свої зобов'язання, щодо своєчасного погашення кредиту і відсотків за користування кредитним договором, не виконував, у зв'язку з чим, станом на 06.10.2011 року, виникла заборгованість в сумі 37802,45 долари США,де: 21210,42 доларів США- заборгованості за кредитом; 12496,79 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4095,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором / т.1 а. с. 2-4, 6-7, 14-17; т. 2 а. с.2-53 /.

Розрахунок заборгованості банком проведено у відповідності з вимогами чинного матеріального закону та умовами спірного кредитного договору, з урахуванням виплат, які були проведені боржником / т. 1 а. с. 6-7,14-17; т. 2 а. с. 2-53 /.

В забезпечення виконання позичальником своїх договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») та відповідачем ОСОБА_2 04.07 2008 року укладено Договір поруки № 1/258-МК/2, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи оплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. Боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед банком за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором. Договір поруки набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором / т. 1 а. с. 18-19 /.

Крім того, в забезпечення виконання позичальником своїх договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ПАТ «Акцент Банк» 20.10.2010 року було укладено Договір поруки № 167, згідно якого поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком в межах 200 грн. за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором / т. 1 а. с. 9-10 /.

Оскільки, ні боржник, ні поручителі не виконали свої зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту і відсотків за користування кредитом, то банк 28.10.2011 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за спірним кредитом / т. 1 а. с. 2-3, 6-7 /, але перед цим банк (на виконання вимог п. 5 Договору поруки № 1/258-мк/2) направив 10.11.2010 року письмове повідомлення поручителю ОСОБА_2 (яке останнім було отримане) про невиконання зобов'язання, вказавши на прострочену заборгованість станом на 10.11.2010 року та на заходи які будуть застосовані банком для погашення заборгованості, а в разі бажання сплати зазначену заборгованість, роз'яснив порядок її погашення, але мова про дострокове розірвання кредитного договору в цьому листі не йшла / т. 1 а. с. 135 /.

За таких обставин, в силу ст. ст. 525,526,527,530,554,598,599,610,625,1050,1054 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про солідарне стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, зокрема з поручителя ОСОБА_2

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд не повідомив його належним чином про слухання справи і розглянув справу за його відсутності, чим позбавив можливості пред'явити зустрічний позов, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки починаючи з 21.10.2014 року (після скасування попереднього заочного рішення за заявою самого ОСОБА_2.) справа судом першої інстанції призначалася до розгляду 12 разів, з яких, за заявами ОСОБА_2, її розгляд відкладався 8 разі, де, зокрема, відповідач 5 разів посилався на перебування за межами Дніпропетровської області у зв'язку з його мобілізацією (тоді як, згідно довідки Саксаганського районного військового комісара м. Кривого Рогу від 05.02.22016 року № ВК/569, - ОСОБА_2 перебував на обліку призовників з 04.01.2002 року по 01.07.2010 року, а по досягненню 25 років був переданий на облік військовозобов'язаних запасу, але по теперішній час на військовий облік не став та перебуває у розшуку за неявку до Саксаганського РВК - т. 1 а. с. 112), а 3 рази - відповідач посилався на його хворобу, так і не надавши жодного доказу суду, щодо його хвороби / т. 1 а. с. 60 -100 /.

Отже, у відповідача було достатньо часу щоб пред'явити зустрічний позов, якщо він мав такі наміри, але з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зловживав правами сторони у справі, тоді як, в силу ч. 3 ст. 27 ЦПК України, зобов'язаний добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі і на незастосування судом ч. 4 ст. 559 ЦК України (відповідач вважає, що порука припинена), оскільки згідно договору поруки № 1/258-МК/2 він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п. 11 договору поруки), порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п. 12 договору поруки), а згідно кредитного договору № 1/258-МК - строк повернення кредиту не пізніше 04.07.2018 року, банк же звернувся до суду з позовом 28.10.2011 року. Посилання відповідача на письмове повідомлення банку від 10.11.2010 року, як на доказ дострокового розірвання договору, яке банк (на виконання вимог п. 5 Договору поруки № 1/258-мк/2) дійсно направив 10.11.2010 року поручителю ОСОБА_2 (яке останнім було отримане) про невиконання зобов'язання, вказавши на прострочену заборгованість станом на 10.11.2010 року та на заходи які будуть застосовані банком для погашення заборгованості, а в разі бажання сплати зазначену заборгованість, роз'яснив порядок її погашення, - не може бути розцінена, як вимога (попередження) про дострокове розірвання кредитного договору, оскільки мова про дострокове розірвання договору в цьому листі не йшла / т. 1 а. с. 135 /.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на незастосування на підставі ч.2 ст. 258 ЦК України позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (пені штрафу), теж не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, але з такою заявою відповідач до суду не звертався.

Також, безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що банк підвищив процентну ставку по кредитному договору не повідомивши про це поручителя, оскільки, як вбачається з спірного кредитного договору, - кредит було надано під 18% річних (п.4.1 кредитного договору) і ця процентна ставка не змінювалась банком, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором / т. 1 а. с. 6-7 /.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими для вирішення спірного питання і не спростовують висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року, в оскаржуваній його частині, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: