Справа № 185/7767/15-ц
Провадження № 4-с/185/41/16
У Х В А Л А

26 квітня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" на дії державного виконавця Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_1 при виконанні рішення суду у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ТОВ "Кредекс Фінанс" звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця. В обґрунтування своїх вимог заявник скарги вказував на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредеск Фінанс" було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 6261,80 грн., та у сумі 6995,50 грн., а також судові витрати у сумі 243,60 грн. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який разом з заявою про відкриття виконавчого провадження стягувачем було подано до Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ у зв'язку з тим, що боржник працює в ПАТ "Дніпрогаз", яке розташовано за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Володарського,5, тобто за місцем роботи боржника. Постановою державного виконавця від 01.03.2016р. стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" та зазначено, що до заяви стягувача не надано підтверджуючих документів стосовно працевлаштування боржника.

У судове засідання сторони не з'явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Стаття 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначає, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судом встановлено, що 29 грудня 2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінінс" було видано виконавчий лист, на виконання рішення суду у цивільній справі №185/7767/15-ц від 13 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Кредеск Фінанс" заборгованості за кредитними договорами у сумі 6261,80 грн. та у сумі 6995,50 грн., а також судових витрат у сумі 243,60 грн.

Постановою державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_1 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50369768 з посиланням на п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження".

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави відмови у відкритті виконавчого провадження, зокрема в п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

В п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгялду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявність інших, передбачених законодавством обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження).

З аналізу зазначених норм вбачається, що обставини, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження, мають бути визначені законом. Оскаржувана постанова не містить посилань на закон, яким передбачено такі обставини, не вказано які саме обставини перешкоджають відкриттю виконавчого провадження та на підставі чого державним виконавцем встановлено наявність таких обставин.

Як зазначено у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження, до заяви стягувача не надано підтверджуючих документів стосовно працевлаштування боржника. Проте, ні Законом України "Про виконавче провадження", ні іншим нормативно-правовим актом, яким має керуватися державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження, не передбачено обов'язок стягувача подавати документи, які підтверджують працевлаштування боржника.

Пункт 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність довідки щодо працевлаштування боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Стягувачем обрано місце вчинення виконавчих дій за місцем роботи боржника, тобто реалізовано право вибору місця виконавчих дій, яке гарантовано вищевказаною нормою Закону. Враховуючи, що Законом не покладено на стягувача обов'язок підтверджувати факт працевлаштування боржника, суд вважає, що у державного виконавця були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Як встановлено ч.5 ст.20 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Таким чином, державний виконавець не позбавлений права у подальшому надіслати виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ОСОБА_3 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Стаття 129 ОСОБА_3 України визначає основні засади судочинства. Згідно зазначеної норми Закону, одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду (п. 9 ч. 2 ст. 129 ОСОБА_3 України).

Вирішуючи справу «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини в п. 43 дійшов наступного висновку: «Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку,що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій,що суперечать принципу верховенства права,який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також, як зазначив Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, виконавче провадження це завершальна стадія судового провадження, тому відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження в даному випадку позбавляє стягувача можливості реалізувати своє право на судовий захист.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Проте, суд не може зобов'язати державного виконавця Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ відкрити виконавче провадження по виконавчому документу з примусового виконання виконавчого листа № 185/7767/15-ц виданого 29 грудня 2015 року про стягнення коштів з ОСОБА_2, оскільки можуть бути виявлені інші підстави для відмови у відкритті цього виконавчого провадження.

Керуючись ст. 383 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" на дії державного виконавця Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_1 при виконанні рішення суду у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_1 ВП №50369768 про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 185/7767/15-ц виданого 29 грудня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредекс Фінанс".

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя М. М. Перекопський