Справа № 681/1391/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Полонський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Дідек М.Б.

при секретарях Богданевич О.О., Сироті І.І.

з участю:

позивачки ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 банк», ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Полонської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору іпотеки,

встановив:

11 серпня 2015 року ОСОБА_1 в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 банк» та ОСОБА_9 було укладено споживчий кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 49500доларів США зі сплатою 15% річних строком до 27.07.2018року

Того ж самого дня (28.07.2008року) між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 банк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки згідно з яким було забезпечено виконання зобовязання за кредитним договором від 28.07.2008 року шляхом передачі ОСОБА_7 (іпотекодавець) в іпотеку Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 банк», квартиру АДРЕСА_1.

Укладаючи іпотечний договір від 28.07.2008 року ОСОБА_7Є, подала нотаріусу довідку від 2008 року, видану Полонською ЖЕК, згідно якої, в склад сімї, крім неї, входить її зять, який зареєстрований в цьому ж будинку.

А в поданій ОСОБА_7 від 28.07.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_8, вказала, що у зазначеному будинку, окрім нього та зятя ОСОБА_11 не зареєстрований та права користування вказаним нерухомим майном у інших осіб не має. Права неповнолітніх та малолітніх осіб у звязку з передачею передачі в іпотеку зазначеного нерухомого майна не порушуються.

Позивачка посилаючись на порушення норм законодавства при укладенні оспорюваного договору іпотеки, оскільки в переданій ОСОБА_7 будинку в іпотеку, крім ОСОБА_11 з ними проживав їх з відповідачем неповнолітній син ОСОБА_10,14.07.1997року народження та донька ОСОБА_9, яка на даний час досягла повноліття.

Посилаючись на наведені обставини, а також на те, що при укладені ОСОБА_7 договору іпотеки не було отримано згоди органу опіки та піклування чим порушено право неповнолітнього, позивачка просить визнати укладений договір іпотеки недійсним.

Представники ПАТ «ОСОБА_6 банку» позов не визнали та пояснили, що договір іпотеки був укладений відповідно до вимог чинного законодавства. При укладанні вказаного договору іпотеки не було необхідності згоди органів опіки та піклування, оскільки ОСОБА_7 нотаріусу подала довідку Полонської ЖЕК про склад сімї у якій неповнолітні діти не значились, а в поданій нею заяві підтвердила, що у квартирі АДРЕСА_1 крім її зятя ОСОБА_11 ніхто не зареєстрований та не проживає, прав користування вказаним нерухомим майном у інших осіб не має, права неповнолітніх та малолітніх осіб при передачі в іпотеку зазначеного нерухомого майна не порушуються.

Крім того представник відповідача зіслався на те, що позивачка була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і мала право користування вказаним будинком, тому права її неповнолітніх дітей на той час порушені не були, оскільки вони теж мали право на його користування.

Крім іншого представник банку просив застосувати трьохрічний строк позовної давності до заявлених вимог.

ОСОБА_7 повідомлена належним чином про час і місце слухання справи в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила.

Представник служби у справах дітей Полонської районної державної адміністрації не погодившись з позовом, зіславшись на те, що за матеріалами справи ОСОБА_7 при укладанні договору іпотеки, не були надані відомості, про проживання її неповнолітніх онуків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в переданого в іпотеку житловому будинку, має право на його користування або власності та із заявою до органу опіки та піклування про укладення договору іпотеки не зверталася, тому надавати згоду при укладенні договору іпотеки не було потреби.

ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала позов свої матері ОСОБА_1 та показала, що від народження проживала у спірній квартирі і була там зареєстрована, після розлучення батьків вона проживає як і з батьком у вищезгаданій квартирі, так і з мамою по вул. Крупській,79 в м. Полонному.

Приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_8 повідомлена належним чином про час і місце слухання справи в судове засідання не зявилася, причини неявки до суду не повідомила.

Суд заслухавши сторін, вивчивши матеріали та дослідивши обставини справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини на підставі яких суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 банк» та ОСОБА_9 було укладено споживчий кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 49500доларів США зі сплатою 15% річних строком до 27.07.2018року .

З метою забезпечення повернення ОСОБА_9 кредитних коштів за вищенаведеним кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 банк», та відповідачкою ОСОБА_7 в той же день (28.07.2008 року) було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_7 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №2949,2950, в тому числі за зобовязаннями ОСОБА_11, яке виникло на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.07.2008 року та забезпечувальним договором, а саме договором іпотеки № 3925.

Згідно пункту 1.4. оспорюваного іпотечного договору іпотекодавець ОСОБА_7Є, попередила іпотекодержателя Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», що укладанням цього договору не порушені права та /або інтереси третіх осіб, в тому числі не порушені права дітей.

Укладаючи іпотечний договір від 28.07.2008 року ОСОБА_7 подала нотаріусу довідку від липня 2008 року, видану Полонською ЖЕК, згідно якої, в склад сімї, крім неї, входить її зять ОСОБА_9, який зареєстрований в цьому ж будинку.

А в поданій ОСОБА_7, заяві від 28.07.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_8, вказала, що у зазначеному будинку, окрім ОСОБА_11,ІНФОРМАЦІЯ_2 ніхто не зареєстрований та права користування вказаним нерухомим майном у інших осіб не має. Права неповнолітніх та малолітніх осіб у звязку з передачею в іпотеку зазначеного нерухомого майна не порушуються.

Однак, у справі встановлено, що на момент укладання договору іпотеки в належній ОСОБА_7 квартирі АДРЕСА_3 проживали, крім зятя ОСОБА_11, також і дочка іпотекодавця - ОСОБА_1, (хоча була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 в будинку батьків чоловіка ОСОБА_11В.), з неповнолітніми дітьми ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 Б.В.17.04.1998 року, про що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10В, ОСОБА_12М, ОСОБА_13

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 2,3 цієї ж статті передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Із частини 3 ст.215 ЦК України випливає, а в ч.1 ст.204ЦК України безпосередньо вказується, що нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з даним позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_5, в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що її неповнолітній син ОСОБА_10 та її дочка ОСОБА_9,14.007.1997року народження(яка на даний час є повнолітньою), на час укладення оспорюваного договору проживали в ІНФОРМАЦІЯ_6, однак договір іпотеки всупереч вимогам закону був укладений без попередньої згоди органу опіки та піклування, чим було порушено право її неповнолітнього сина на користування жилим приміщенням, тому даний договір є недійсним.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_4 на праві власності належить відповідачці ОСОБА_7 з 08.05.2002 року на підставі договору купівлі-продажу.

28.07.2008року ОСОБА_7Є, укладаючи із АКіБ«УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_6 банк» іпотечний договір, приховала той факт, що право користування житлом мають її малолітні онуки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і попереднього дозволу на вчинення оспорюваного правочину орган опіки та піклування не давав.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обовязок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обовязків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та пятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, зміст правочину не моду суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин можу бути визнаний судом недійсним.

За таких обставин вчинення певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

За положеннями частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

У справі встановлено, ОСОБА_10 не мав і не має права власності на квартиру АДРЕСА_3. Він набув права користування житлом, - зазначеною квартирою, як член сімї наймача відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі ОСОБА_14 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Порушення ОСОБА_9 умов кредитного договору та у звязку з цим звернення банком стягнення на передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_3 імовірні. Проте імовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту, шляхом визнання недійсним іпотечного договору, примарного права неповнолітнього ОСОБА_10 на збереження саме цього будинку як місця його проживання.

Як встановлено у справі, а також і не заперечувалось сторонами, що на час розгляду даної справи банк не звертався до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3

З огляду на вищенаведене та аналізу правових норм правочин, що вчинений стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Крім того, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З приводу цього суд приходить до висновку, що власник майна який укладає правочини, який впливає на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

З огляду на наведені обставини та правових висновків Верховного Суду України, зроблені за результатами розгляду справ № 6-384цс15 від 30 вересня 2015року, № 6-1055цс15 від 27.01.2016року суд враховує також, що дії відповідачки ОСОБА_7 під час укладення іпотечного договору не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку, не встановлено.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, оскільки їх укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права неповнолітнього ОСОБА_10 на користування житлом квартирою №5 в будинку №11по вул. Свердлова в м. Полонному.

Керуючись ст.ст.3,13,203,215 ЦК України, ст.ст.17,18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст.3,10,60,212-215 ЦПК України,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 банк», ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Полонської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили по закінченню строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, в 10-ти денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча суддя підпис ОСОБА_15

Згідно з оригіналом:/

Головуюча суддя Дідек М.Б.