Справа № 345/4188/15-ц
Провадження № 22-ц/779/443/2016
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду від 04 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 30 грудня 2013 року між нею та відповідачкою було укладено спадковий договір, згідно умов якого, після смерті відчужувача до відповідачки переходить у власність ? частини житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд по вул. Колеси, 54 в м. Калуші, Івано-Франківської області.

Вказувала, що до обовязків ОСОБА_3 належало забезпечувати її продуктами харчування, ліками, наданням медичної допомоги у випадку захворювання, здійснювати прибирання будинку та поховати її після смерті.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_3 умов договору, просила розірвати спадковий договір від 30 грудня 2013 року та зняти заборону відчуження на ? частину житлового будинку та господарських споруд по вул. Колеси, 54 в м. Калуші, Івано-Франківської області.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду обставин, що мають істотне значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що апелянту не було відомо про спадковий договір, оскільки у нотаріуса їй дали підписати документ, зі змістом якого не ознайомили.

Вказує, що відповідачка ніколи не доглядала ОСОБА_2, а остання сама себе обслуговувала. В червні 2015 року остання потрапила у лікарню, звідки повернулася немічною, однак дочка продовжувала уникати свого обовязку по догляду, переклавши його на свого сина, внука апелянта, який постійно проживає у будинку, однак не може приділяти їй належну увагу, оскільки з ранку і до вечора працює на роботі, крім того, з онуком у неї склалися неприязні стосунки.

Зазначає, що із жовтня 2015 року до будинку ОСОБА_2 поселився її син ОСОБА_4, який здійснює за нею догляд та проплатив її перебування у лікарні в грудні 2015 року. З грудня 2015 року апелянт проживає у своєї внучки ОСОБА_5, яка здійснює щодо неї належний догляд.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_4, ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Відповідно до умов договору, відповідач, як набувач, зобовязалася виконувати передбачені у цьому договорі обовязки і в разі смерті відчужувача набуває право власності на належну їй на праві приватної власності ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд по вул. Колеси, 54 в м. Калуші, Івано-Франківської області.

За згодою сторін на набувача поклалися ряд обовязків, зокрема: щотижнево забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок його коштів, забезпечувати проведення прибирання будинку не менше одного разу на тиждень, забезпечувати купівлю відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок коштів відчужувача, в разі смерті відчужувача поховати його.

Статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобовязується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до ст. 1304 ЦК України спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначала, що відповідач з моменту укладення зазначеного договору справно виконувала свої обовязки передбачені договором, однак більше півтора місяця перед зверненням до суду відповідачка зовсім не виконує свої обовязки, рідко приходить до неї, не купляє продукти харчування, ліки, не прибирає в будинку.

Також зазначала, що в даний час в її частині будинку проживає її син ОСОБА_4, який їй у всьому допомагає, купує ліки, продукти харчування, а взятих на себе зобовязань ОСОБА_3 (дочка) жодним чином не виконує, а син відповідачки та її внук, який проживає в другій половині будинку, почав до неї негативно ставитися, а тому враховуючи наведене, просила розірвати спадковий договір.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були допитані в суді першої інстанції вбачається, що позивач була забезпечена продуктами харчування та ліками, в будинку, де проживала позивачка, було прибрано, коли позивач лежала в лікарні, то відповідач доглядала за нею.

Встановлено, що укладений між сторонами спадковий договір в частині визначення обовязків відповідачки щодо забезпечення позивача ліками та продуктами харчування носить загальний характер.

В той же час, звертаючись до суду з позовом, позивачем не зазначено, якого саме забезпечення вона потребувала від відповідачки, а остання їй не надавала.

Також судом встановлено, що в жовтні 2015 року до будинку позивача посилився її син ОСОБА_4, а з грудня 2015 року позивач проживає у своєї внучки ОСОБА_5, яка здійснює за нею догляд.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що відповідач виконувала свої обовязки, передбачені спадковим договором, прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Посилання апелянта на те, що їй не було відомо про спадковий договір, оскільки у нотаріуса їй дали підписати документ, зі змістом якого не ознайомили не заслуговують на увагу, оскільки позивач звернулася в суд з позовом про розірвання спадкового договору, а не просила визнати його недійсним з підстав його не укладення.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що оскільки договір було укладено з дочкою, то відповідно і саме вона повинна була його виконувати, а не перекладати свої обовязки на свого сина, який проживає в другій половині будинку, оскільки як вбачається з умов договору, на відповідача покладалися обовязки по забезпеченню відчужувача продуктами харчування, прибиранням будинку, купівлею ліків.

Встановлено, що як сама відповідач, так і її син з дружиною забезпечували виконання обовязків, визначених у договорі, про що не заперечила і сама позивач.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи також на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містять посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 04 січня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_12