РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

26.04.2016 м.Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Масендич В.В.

при секретарі Левицькому М.І.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, без самостійних вимог: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулась з позовом ОСОБА_4, третя особа, без самостійних вимог: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі. Шлюб розірвано на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 03.11.2011 року.. Від шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду місце проживання доньки після розлучення визначено за позивачкою. На даний час донька проживає із позивачкою за адресою: АДРЕСА_2. Крім цього позивачка зазначає, що Франківським районним судом м.Львова винесено рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання доньки. Позивачка неодноразово зверталась по телефону в присутності свідків до відповідача з приводу надання разового дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку в Туреччину на період з 01.06.2016р. по 30.06.2016р. Відповідач чіткої відповіді не надав. В подальшому ОСОБА_1 звернулась до відповідача із письмовою вимогою та відповідно направила 11.11.2015 р. рекомендований лист із повідомленням з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку. На сьогоднішній день відповідач чинить перешкоду у відпочинку дитини, не надає згоди на виїзд дитини за кордон, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Крім цього позивач зазначає, що вона є підприємцем із 2013 року і має постійні власні доходи та має у власності частку у квартирі, що свідчить про сталість зв'язків на території України та відсутність наміру виїхати за кордон на постійне місце проживання. Просить суд позов задоволити та надати тимчасовий дозвіл на виїзд з України за кордон та повернення до України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., у супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди батька дитини - ОСОБА_4 до країни Туреччина на термін з 01.07.2016р. по 30.07.2016р. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, та просила надати тимчасовий дозвіл на виїзд з України за кордон та повернення до України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1., у супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди батька дитини - ОСОБА_4 до країни Туреччина на термін з 01.07.2016р. по 08.07.2016р.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просить такий задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Представник третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 03.11.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано шлюб.

У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується відповідно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1

Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.02.2012 року, визначено місце проживання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір'ю, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 19.11.2013 року, ОСОБА_4 встановлено час та дні зустрічей із донькою ОСОБА_5 в такі дні: кожної неділі з 17:00 год. до 20:00 год. в присутності матері ОСОБА_1; кожної 2 та 4 суботи з 17:00 год. до 20:00 год. в присутності матері ОСОБА_1 Літній відпочинок ОСОБА_4 проводити з донькою ОСОБА_5 протягом 2-ох тижнів в літній період разом з ОСОБА_1

Як вбачається із виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 16.10.2014р. та від 19.01.2016 року, ОСОБА_5 рекомендовано оздоровлення в умовах морського клімату.

Як вбачається із листа від 11.11.2015р., ОСОБА_1 зверталась із письмовим проханням до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд за кордон їх доньки ОСОБА_5 разом із її матір'ю - ОСОБА_1, на оздоровлення та відпочинок в Туреччину терміном з 01.06.2016р. по 30.06.2016р. виключно з метою оздоровлення доньки, розширення світогляду дитини, духовного та інтелектуального розвитку її, як особистості.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1099644 від 11.03.2013 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

Згідно виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ №365061, ОСОБА_1 зареєстрована з 02.04.2013 року як фізична особа-підприємець.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до п.2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини», кожен має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ч. 2, ч. 4 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Оскільки шлюб між сторонами розірвано 03.11.2011 року, на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.02.2012 року місце проживання дитини ОСОБА_5 визначено за її матір'ю ОСОБА_1, позивачка немає наміру виїжджати за кордон України на постійне місце проживання, оскільки вона є підприємцем, має постійні доходи, у власності має частку у квартирі, що свідчить про сталість зв'язків на території України, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні, ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,60,212-215,224-226 ЦПК України, ст.313 ЦК України, ст.33 Конституції України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суд,-

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, без самостійних вимог Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задоволити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України за кордон та повернення до України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди батька дитини - ОСОБА_4 до країни Туреччина на термін з 01.07.2016 року по 08.07.2016 року з метою відпочинку.

Надати дозвіл ОСОБА_1, без згоди батька - ОСОБА_4, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України.

Заяву про перегляд цього заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Франківського районного суду м. Львова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Масендич В.В.