Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є. у. №334/5001/15
Провадження №22-ц/778/1796/16
Головуючий у 1-й інстанції: Махіборода Н.О.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Сапун О.А.,

суддів: Краснокутської О.М.,

Пільщик Л.В.,

за участю секретаря: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА :

19 червня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 02.06.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №218/04/4, відповідно до якого банк надав позичальнику на придбання автомобіля кредит в сумі 11 470 доларів США під 14,3 % річних на строк до 31.05.2013 року.

В забезпечення кредитного договору, банк 02.06.2008 року уклав з ОСОБА_3 договір поруки №218/04/4/1П, відповідно до умов якого поручитель добровільно взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника ОСОБА_4

Крім того, в той же день, 02.06.2008 року, укладений договір застави №218/04/4/Із, відповідно до якого придбаний позичальником ОСОБА_4 автомобіль «CHERY КІМО», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, був переданий в заставу банку.

Оскільки відповідачами були порушені умови кредитного договору, утворилася заборгованість на загальну суму 61 119 грн. 63 коп., яка була солідарно стягнута з них рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2011 року.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2011 року видано виконавчий лист, 15.06.2012 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження, виносилися постанови про арешт майна боржника, про розшук майна боржника - автомобіля «CHERY КІМО» реєстраційний номер НОМЕР_2.

Однак до теперішнього часу відповідачі борг за кредитним договором не сплатили.

Посилаючись на викладене, банк просив стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 прострочену з 01.08.2015 року по 07.08.2015 року заборгованість про процентам за кредитним договором в розмірі 20,73 доларів США; прострочену з 12.07.2011 року по 07.08.2015 року заборгованість по процентам у розмірі 4 349,83 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності в розмірі 153 988 грн. 12 коп., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 77 797 грн. 56 коп., штраф у розмірі 2 783 грн. Також просив стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 218/04/4 від 02.06.2008 року, яка утворилася станом на 07.08.2015 року, в сумі 4 370, 56 доларів США та пеню із штрафними санкціями в сумі 243 568 грн. 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судовий збір 3 654грн.

06 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року, яка залишена без задоволення ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2016 року ( а. с. 104-106,124 ).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на пропуск банком позовної давності, просить заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року щодо стягнення з неї як з поручителя боргу за кредитним договором скасувати.

Відповідно до статей 303,304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом

Як роз'яснено в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині його оскарження.

Оскільки ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржив, стягнення з нього заборгованості не є предметом перегляду в апеляційному порядку і в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_3, її адвоката, пояснення ОСОБА_4, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги і підтвердив, що саме він отримував кореспонденцію про виклик ОСОБА_3 до суду першої інстанції, однак про судові засідання її не повідомляв, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( стаття 629 ЦК України ).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦК України ).

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 526,611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» ( статті 530,631 ЦК України ). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині 1 статті 611, частинах 2-4 статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Судом з'ясовано, що 02.06.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 218/04/4, відповідно до якого банк надав позичальнику на придбання автомобіля кредит в сумі 11 470 доларів США під 14,3 % річних, на строк до 31.05.2013 року ( а. с. 23-28 ).

В той же день був укладений договір застави № 218/04/4/Із, відповідно до якого, придбаний позичальником ОСОБА_4 автомобіль «CHERY КІМО», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, переданий в заставу банку ( а. с. 31-34 ).

В забезпечення виконання умов кредитного договору, банк уклав з ОСОБА_3 договір поруки №218/04/4/1П від 02.06.2008 року, згідно якого поручитель добровільно взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника ОСОБА_4.( а. с. 20-22 )

Оскільки відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, станом на 11.07.2011 року утворилася заборгованість, яка солідарно стягнута з ОСОБА_4, ОСОБА_3 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2011 року ( а. с. 29,30,35 ).

Однак судове рішення фактично не виконане, тому 19.06.2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з боржника і поручителя заборгованості по процентам, яка утворилася у період з 12.07.2011 року станом на 07.08.2015 року з суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідачів необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору, яка утворилася з 12.07.2011 року по 07.08.2015 року, у сумі 4 370,56 доларів США, а також пеню і штрафні санкції у сумі 243 568 грн. 68 коп.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ґрунтуються на нормах матеріального права, підтверджуються наявними у справі документами.

З такими висновками погодитися в повній мірі неможна з наступних підстав.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251, частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( статті 251,252 ЦК України ).

Отже, умови договору поруки про її дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

За змістом пунктів 5.1,5.2 договору поруки, він набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або визначений моментом вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору ( а. с. 21 ).

При вирішенні спору доведено, що кредитний договір підлягав виконанню у строк до 31.05.2013 року ( а. с. 23 ).

По причині неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом, у якому вимагав повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позов був задоволений рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2011 року ( а. с. 35 ).

З даними вимогами банк звернувся до суду тільки 19.06.2015 року, тобто більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, визначеної частиною 4 статті 559 ЦК України, тому доводи ОСОБА_3 про припинення поруки є обґрунтованими і ця обставина є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог кредитора про стягнення з поручителя заборгованості за основним договором.

Як убачається з матеріалів справи, спір розглянуто судом першої інстанції у відсутності сторін.

Позивач звернувся з заявою про розгляд справи без участі його представника.

Суд в рішенні послався на те, що відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, тому відсутні перешкоди для вирішення спору без них..

Разом з тим, висновок щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про час і місце розгляду спору спростовується наявними у справі документами, а саме: поштовими відправленнями, які поверталися до суду з відмітками про невручення ( а. с. 49-50 ).

Рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані за місцем проживання ОСОБА_3, отримувалися особами, які не є членами її сім'ї та проживають за іншою адресою, про що свідчать відмітки на повідомленнях та довідка з місця її проживання щодо складу сім'ї ( а. с. 48-50,91,94 ).

За таких обставин ОСОБА_3 з поважних причин була позбавлена можливості брати участь у судовому розгляді, давати пояснення з приводжу обґрунтованості заявлених до неї вимог та припинення договору поруки через закінчення передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України строку.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не вжив передбачених статтями 76,232 ЦПК України заходів для забезпечення особистої участі ОСОБА_3 при вирішенні спору, відмовив у задоволенні її заяви про перегляд заочного рішення, в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором ухвалив рішення, яке суперечить фактичним обставинам справи, не узгоджується з нормами матеріального права.

Враховуючи викладене, на підставі положень пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, постановлене по справі рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення з ОСОБА_3 за кредитним договором № 218/04/4 від 02.06.2008 року заборгованості, яка утворилася станом на 07 серпня 2015 року, в сумі 4370,56 доларів США та пені із штрафними санкціями в сумі 243 568 грн. 68 коп. залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: