АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 628/1645/16ц Головуючий 1 інстанції: Скородєлова В.В.
Провадження: № 22ц/790/5297/16
Категорія: сімейні Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала, що до 2001 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка будучи неповнолітньою, у серпні 2013 року зарахована до Харківського кооперативного торгово-економічного коледжу на денну форму навчання на контрактній основі. Вартість навчання за період з 01 вересня 2013 року по 05 липня 2016 року складає 20670 гривень, 10335 гривень з яких вона просить стягнути з відповідача на підставі ст.185 СК України.

Відповідач позов не визнав. В обґрунтування заперечень посилався на те, що за судовим рішенням він сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, крім того, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу, і зважаючи на свій майновий стан він не в змозі нести додаткові витрати. Зазначав також, що позивач не погоджувала з ним вступ доньки до коледжу на платних умовах, та що позивач не довела факту понесення витрат на навчання саме нею.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2016 року позов задоволено - стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати, понесені на оплату навчання неповнолітньої ОСОБА_5 в сумі 10335 гривень; вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не взяв до уваги ту обставину що за договором про підготовку фахівця обовязок про оплату за навчання його доньки взяла на себе інша особа ОСОБА_6.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, представник позивача проти задоволення скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції - відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею ст. 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом то що) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2001 році.

Сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з матірю ОСОБА_3.

Позивач знаходиться у шлюбі з ОСОБА_6, крім доньки ОСОБА_5, має ще малолітню дитину (а.с.11,12,45).

Відповідач працює, його середньомісячний заробіток складає 2637 гривень. Крім дочки ОСОБА_4, ОСОБА_2 має на утриманні ще двох малолітніх дітей від другого шлюбу та сплачує аліменти на неповнолітню ОСОБА_5, середній розмір яких складає 1434 гривні (а.с.37-41).

У період з 01 вересня 2013 року по 05 липня 2016 року неповнолітня ОСОБА_5 навчалася на денному відділенні Харківського торгово-економічного коледжу на платній основі. Вартість навчання склала 20670 гривень і ці кошти були у повному обсязі внесені на рахунок навчального закладу. Оплата за навчання внесена на підставі Договору про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «молодший спеціаліст» денної форми навчання від 23 серпня 2013 року (далі Договір) (а.с.6-9).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем понесені додаткові витрати, викликані особливими обставинами, якими є навчання неповнолітньої дитини у Харківському кооперативному торгово-економічному коледжі, а тому відповідач зобов'язаний брати участь у таких витратах відповідно до приписів ст.185 СК України, та відшкодувати позивачу 1/2 частину вартості навчання.

Судова колегія з таким висновком не погоджується.

Відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням таких вимог закону, саме на ОСОБА_3 покладено процесуальний обовязок довести, що нею понесені додаткові витрати на дитину, які викликані особливими обставинами.

Доказів того, що навчання неповнолітньої ОСОБА_5 у коледжі сприяло розвитку її здібностей у розумінні ст.185 СК України, матеріали справи не містять.

Згідно ст.43 Закону України «Про освіту» коледж є вищим навчальним закладом, який здійснює підготовку фахівців певного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня).

Отже, сам по собі вступ дитини на навчання до такого навчального закладу з метою здобуття відповідного ступеню (освітньо-кваліфікаційного рівня) не може безумовно свідчити, що витрати, пов'язані з навчанням у ньому викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини і виникненням у зв'язку з цим обов'язків у батька брати у них участь. У суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечувала тієї обставини, що питання навчання неповнолітньої дитини сторін на платній основі, безпосередньо з батьком дитини не узгоджувалось.

Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог - понесення додаткових витрат, повязаних з оплатою навчання доньки на контрактній основі, ОСОБА_3 посилалась на зазначений вище Договір.

З Договору вбачається, що замовником освітньої послуги є ОСОБА_6.

Розділом 4 Договору визначено розмір плати та порядок її внесення. Зокрема, саме замовник повинен вносити плату за підготовку фахівця на поточний рахунок коледжу.

Таким чином, правовідносини за зазначеним Договором виникли між ОСОБА_6 та Харківським торгово-економічним коледжем на підставі норм цивільного законодавства, зокрема, ст.ст.901-907 ЦК України.

Уклавши Договір ОСОБА_6 взяв на себе зобовязання оплатити навчання неповнолітньої ОСОБА_5 в коледжі, що є його правом.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею були понесені додаткові витрати на дитину, які викликані особливими обставинами, у суду не було правових підстав для стягнення спірної суми з відповідача на користь ОСОБА_3 відповідно до ст.185 СК України.

Висновки суду першої інстанції не можна визнати законними та обґрунтованими, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 04 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовуОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді