АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретаря Лознян О.С., Ільченко В.В., Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 757/15555/14
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/401/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Козлов Р.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просила стягнути з нього 405 480 грн. матеріального збитку та 50 000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 квітня 2012 року між її представником та відповідачем було укладено договір підряду № 7Р-12, згідно умов якого позивачка надала відповідачеві грошові кошти на проведення ремонтних робіт у розмірі 418 400 грн., а відповідач в свою чергу взяв на себе зобов'язання здійснити ремонтні роботи квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачці на праві власності. Крім того, вказує позивачка, вона замовила відповідачеві роботи по облаштуванню в деяких приміщеннях теплої підлоги та встановленню вікон. Між тим, замовлені позивачкою роботи відповідачем виконані неякісно з порушенням норм та будівельних стандартів. Позивачка зазначає, що загалом за вказаними договорами нею було сплачено відповідачеві 405 480 грн. Посилаючись на те, що відповідачем умови вищевказаного договору виконані не були, позивачка просила суду стягнути з відповідача на її користь вказану суму.

Крім того, у зв'язку з протиправними діями відповідача їй завдано моральні страждання, які порушили нормальні життєві зв'язки і потребували додаткових зусиль для організації життєвих процесів. У зв'язку з вказаним позивачка, просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у рахунок відшкодування моральної шкоди, розмір якої оцінила у сумі 50 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, 02 грудня 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимого зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що з пояснень відповідача вбачається, що він знав про хід усіх ремонтних робіт, контролював їх, наймав працівників, отримував від замовника кошти, а тому, на думку апелянта, суд безпідставно послався на недоведеність вказаних у позові обставин.

Суд не взяв до уваги доказ, який беззаперечно, на думку апелянта, доводить вину відповідача у здійсненні неякісних робіт, а саме Акт огляду виконаних робіт від 09 грудня 2013 року, складений інженером технічного нагляду ОСОБА_6, при огляді квартири.

Так, ним було виявлено зауваження та невідповідності робіт договору між сторонами, за сукупністю яких роботи не можуть бути прийняті.

14 грудня 2015 року апелянтом були подані до суду доповнення до апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів повернула апелянту доповнення та розглядала справу в межах первинно поданої апеляційної скарги, оскільки згідно ч.1 ст.300 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, в той час як апелянтом були подані доповнення після закінчення вказаного строку.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник проти задоволення апеляційної скраги заперечували та просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 23 квітня 2012 року між ОСОБА_1 в особі ї представника ОСОБА_2 яка діяла на підставі доручення, та СПД фізичною особою ОСОБА_3 було укладено договір № 7Р-12, за умовами якого «Замовник» в особі позивача доручив, а «Виконавец» в особі відповідача прийняв зобов'язання щодо консультації щодо проведення капітального ремонту квартири по АДРЕСА_2, консультації по дизайну та декорування об'єкту, підбір матеріалів для здійснення якісного ремонту, підбір працівників для здійснення ремонту, проведення ремонту квартири та здачі її Замовнику під ключ, надання гарантійних зобов'язань на виконані роботи.

Відповідно до п. 1.2. договору перелік робіт необхідних для виконання укладеного договору вказані в Додатку № 1.

Позивач зобов'язалася сплатити кошти за виконані за договором роботи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до підпункту е) п. 2.2. договору замовник, уклавши цей договір, приймає на себе зобов'язання своєчасно сплачувати виконавцю винагороду за його послуги в розмірах та порядку, встановленими цим договором та додатковими угодами сторін.

Разом з тим, як вбачається з п. 3.1. договору загальна вартість послуг та робіт з цього Договору вказана в додатку № 1 до нього.

Однак в додатку № 1 до договору, який є в матеріалах справи зазначено лише перелік демонтажних робіт, загально-будівельних та оздоблювальних робіт, та не зазначено вартості послуг виконавця за договором.

Суд першої інстанції вірно встановив, що між позивачем та відповідачем не було укладено жодної додаткової угоди, в якій зазначалася вартість послуг відповідача та передбачався порядок оплати коштів.

Також суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що позивач уклавши з відповідачем договір № 7Р-12 від 23 квітня 2012 року не погодила з ним вартість робіт та порядок їх оплати.

Згідно підпункту б) п.2.1. договору виконавець, уклавши цей договір, приймає на себе зобов'язання представляти інтереси замовника у взаємовідносинах з контрагентами з правом укладення угод від імені та за рахунок замовника; їх підписання для закупівлі матеріалів та виробів (вікна, двері, шафи, плитки, паркет та інше).

Відповідно до підпункту г) п. 2.2. договору замовник, уклавши цей договір, приймає на себе зобов'язання надати виконавцеві відповідні повноваження від імені замовника для закупки матеріалів та послуг.

23 квітня 2012 року між позивачкою та ТОВ ВКФ «Крона» укладено договір № 1204021, згідно з умовами якого ТОВ ВКФ «Крона» зобов'язалося виготовити та встановити металопластикові конструкції, а позивачка прийняти та оплатити роботи в розмірі 40 275 грн.

В той же час, 03 серпня 2012 року між позивачкою та ОСОБА_7 укладено договір № АА 11530, згідно з умовами якого ОСОБА_7 зобов'язався здійснити роботи по монтажу стелевої системи, а позивачка прийняти та оплатити роботи в розмірі 20 920 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Разом з тим, вищезазначені договори не підписані позивачкою або відповідачем, як представником позивачки.

Відповідно до вимог ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України представництвом є правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Однак, суду не надано жодних доказів того, що позивачка надала відповідачу повноваження на укладення вищезазначених договорів для закупки матеріалів та послуг.

Так за договорами № 1204021 від 23 квітня 2012 року та № АА 11530 від 03 серпня 2012 року відповідач не мав обов'язку перед ТОВ ВКФ «Крона» та ОСОБА_7 щодо сплати коштів за виконання останніми зобов'язань за даними договорами, оскільки не мав повноважень на укладання таких договорів, та здійснення контролю за їх виконанням, а тому не мав і відповідних обов'язків. Посилання позивачки на те, що вона надала відповідачу кошти для виконання зобов'язань за вказаними договорами № 1204021 від 23 квітня 2012 року та договором № АА 11530 від 03 серпня 2012 року не були підтверджені належним и доказами в ході розгляду справи.

Колегія суддів не може прийняти до уваги як належний доказ акт інженерно-технічного огляду виконаних робіт від 09 грудня 2013 року, складений інженером технічного нагляду ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується с судом першої інстанції, що даний акт не є належним висновком експерта, складався через півтора роки після подій, та не може бути належним доказом на підтвердження доводів позивача.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8, повідомив суд про те, що йому не відомо хто здійснював ремонт квартири та не відомо, коли ремонт був закінчений. При проведенні огляду квартири розрахунку збитків він не здійснював.

У вказаній квартирі свідок був двічі, зокрема у лютому 2013 року (при огляді із слідчим) та у грудні 2013 року (при огляді для складання акту). Під час складання акту він не використовував будь-яких документів на виконання робіт, а брав до уваги тільки усні пояснення представника позивачки.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судове засідання представником ОСОБА_1 та її адвокатом на підтвердження доводів апеляційної скарги був наданий висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 11.02.2014 р., яка проводилась на підставі Постанови слідчого в рамках кримінального провадження.

Згідно з наданим експертним висновком копія якого була залучена колегією суддів до матеріалів справи встановлено наступне.

Встановити, чи виконані в квартирі АДРЕСА_2, роботи в об'ємі, вказаному в додатках до Договору № 7З-12 від 23.04.2012 р. про проведення ремонтних робіт, в тому числі перелік та об'єм, а тому і вартість фактично виконаних робіт з ремонту квартири, а також визначити ступінь готовності незавершених робіт, не вбачається за можливе.

Встановити, чи відповідають обсяги та вартість фактично виконаних робіт з ремонту квартир № 16, обсягам і вартості , визначені проектно-кошторисною або звітною документацією, не вбачається за можливе, оскільки проектно-кошторисна та виконавча документація, складена на виконання умов договору № 7Р-12 від 23.04.2012 р. відповідально до вимог нормативних документі чинних в галузі будівництва, на дослідження не надана.

Роботи внесені в додатку № 1, який складений на виконання умов договору № 7Р-12 від 23.04.2012 р., належать до робіт з капітального ремонту.

Встановити перелік та кількість, а тому й вартість, ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для завершення передбачених договором № 7Р-12 від 23.04. 2012 р. робіт з ремонту квартири АДРЕСА_3 не вбачається за можливе. Тому встановити найменування та об'єми будівельних матеріалів, які потрібні для виконання робіт, вказаних у додатках договору, не можливо.

За результатами експертного висновку колегія суддів вважає, що позивач та її представник не довели порушення цивільних прав позивача з боку ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1. ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилання позивачки на передачу відповідачу коштів на підставі розписок судом першої інстанції вірно не було взято до уваги, оскільки за загальноприйнятими правилами розписка про отримання коштів повинна мати: найменування документа - розписка; прізвище, ім'я, по батькові особи, що отримала грошові кошти; прізвище, ім'я, по батькові особи, що передала грошові кошти; суму, яка отримана та підстави її отримання; дату отримання коштів та підпис особи, яка отримала кошти.

Однак, з наданих позивачкою документів не вбачається, яка особа надала кошти, ким було отримано зазначені кошти та чи передавалися кошти у зв'язку з виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 7Р-12 від 23 квітня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивач та її представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вони посилались як на підставу заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді