Справа № 761/8923/16-ц
Провадження № 4-с/761/156/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Кириленко Дарї Михайлівни про визнання неправомірними дій та бездіяльності, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Заявник), в особі свого представника, 07 березня 2016 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на неправомірні дії та бездіяльність Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Кириленко Дарї Михайлівни (далі - Державний виконавець) про визнання неправомірними дій та бездіяльності, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

Заявник свою скаргу обґрунтовує тим, що згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2013 року, із ОСОБА_3 на його користь підлягає стягненню сума у розмірі 14 535 грн. 65 коп. та понесені судові витрати. Вказує, що судове рішення набрало законної сили і, що 25 листопада 2013 року у справі видано виконавчий лист. Зауважує, що на даний час рішення боржником добровільно не виконано. Також зазначає, що 17 червня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження і , що 17 лютого 2-16 року він отримав постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатним. Заявник вважає такі дії Державного виконавця протиправними, мотивуючи тим, що відповідно до інформаційної довідки, яка була зроблена Державним виконавцем в межах виконавчого провадження, у боржника вбачається наявність нерухомого майна, зокрема, квартири АДРЕСА_1, тим самим, зауважує, що майно знаходиться не на окупованій території. Зауважує, що його представником було подано заяву про накладення арешту на майно боржника. За таких обставин, вважає, що на момент повернення виконавчого листа стягувачеві, Державний виконавець не виконала всіх необхідних виконавчих дій. Просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати незаконною та скасувати постанову Державного виконавця про повернення виконавчого документа від 21 грудня 2015 року; визнати бездіяльність Державного виконавця у виконавчому провадженні неправомірною та зобов'язати виконати всі необхідні передбачені законом виконавчі дії щодо виконання судового рішення.

У судовому засіданні представник Заявника скаргу, з підстав зазначених у скарзі, підтримав. Просив суд вимоги, зазначені у скарзі, задовольнити у повному обсязі.

Повідомлена у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду справи, Державний виконавець у судове засідання не з`явилася, клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Разом з тим на адресу суду 20 липня 2016 року, через канцелярію суду, надала пояснення по суті скарги та копію виконавчого провадження. Зокрема, згідно пояснень, Державний виконавець зауважила, що в межах виконавчого провадження державним виконавцем було сформовано відповідні запити до Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України для встановлення місця роботи боржника, на які отримано відповідь про те, що інформації про останнє місце роботи боржника не знайдено та про наявність рахунків в банківських установах, у зв'язку з чим, 19.12.2014 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено її до банківської установи. Крім того, Державним виконавцем також було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, а також винесено постанову про розшук майна боржника. Також зазначено, що згідно відповіді УДАІ, за боржником транспортних засобів не зареєстровано та виходом державного виконавця за адресою боржника, як самого боржника так і майна, на яке можливе стягнення, не розшукано, про що складено акт. Також зазначила, що за боржником зареєстровано нерухоме майно на тимчасово окупованій території АРК і, що відповідно до діючого законодавства, стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Оскільки при примусовому виконавчого документа звернення стягнення на нерухоме майно є недоцільним у зв'язку із тим, що вартість його значно вища, ніж сума, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Державного виконавця, на підставі наявних у справі доказів, необхідних для прийняття рішення по суті, враховуючи що представник Заявника не заперечував проти розгляду скарги за відсутності Державного виконавця.

Заслухавши пояснення представника Заявника, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2013 року у справі про відшкодування шкоди, завданої ДТП, із ОСОБА_3 на користь Заявника стягнуто майнову шкоду у розмірі 14 535, 65 грн. та понесені судові витрати у розмірі 145, 36 грн.

Шевченківським районним судом м. Києва 25 листопада 2013 року, було видано виконавчий лист строком пред'явлення до виконання до 18 червня 2014 року (далі - Виконавчий лист) (а.с. 67-71).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 17 червня 2014 року, відкрито виконавче провадження з виконання Виконавчого листа (а.с. 64).

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесеної державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 21 грудня 2015 року, у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавчий лист повернуто стягувачеві (а.с. 45).

Як вбачається із копії виконавчого провадження № 43727710, в межах виконавчого провадження, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві було сформовано електронні запити до Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України для встановлення місця роботи боржника, на які отримано відповіді про те, що інформації про останнє місце роботи боржника не знайдено та про наявність рахунків в банківських установах (а.с. 57- 62). Крім того, на відповідний запит до УДАІ м. Києва, отримано відповідь про відсутність транспортних засобів, зареєстрованих на боржника (а.с. 56). Згідно постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 19 грудня 2014 року, оголошено розшук майна, належного боржнику (а.с. 55) та згідно постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 19 грудня 2014 року, на все рухоме та нерухоме майно боржника накладено арешт та встановлено заборону на його відчуження (а.с. 53). Іншою постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 19 грудня 2014 року, накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих у АТ «Дельта Банк» та Сев. Філії ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 51). Вказані постанови отримані представником Заявника для надіслання. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, який міститься у виконавчому провадженні, вбачається, що боржник є власником нерухомого майна, зокрема, квартири АДРЕСА_1, та нежитлових приміщень, розташованих у м. Севастополі АРК (а.с. 47-48).

За змістом частини 1, абзацу 1 частини 2, пункту 3) частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Крім того, за змістом пункту 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Державним виконавцем у вказаному виконавчому провадженні були вжиті передбачені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року заходи примусового виконання рішення у повному обсязі та своєчасно та з дотриманням вимог Закону, у тому числі в частині щодо врахування принципу співмірності вартості майна боржника та суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

За таких обставин, підстав для задоволення скарги не вбачається.

З урахуванням викладеного, на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Кириленко Дарї Михайлівни про визнання неправомірними дій та бездіяльності, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії - в і д м о в и т и.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :