Справа № 452/521/16-ц

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
"06" травня 2016 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,
з участю секретаря Добрянського І.І.,
позивача-відповідача ОСОБА_1 ,
його представника адвоката Бобак О.Ю.,
відповідачів-позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
їх представника адвоката Захарко Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,
ОСОБА_1 23 лютого 2016 року пред`явив позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на користування службовою квартирою АДРЕСА_1 .
У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що згідно рішення командування військової частини НОМЕР_1 , погодженого із житловою комісією цієї частини, йому, позивачу, як військовослужбовцю Збройних Сил України, і такому, що перебував на квартирному обліку Самбірського гарнізону в списках осіб, потребуючих покращення житлових умов, в кінці жовтня 2012 року була надана вивільнена вказана службова двокімнатна квартира і цей будинок є відомчим житловим фондом Міністерства Оборони України та діючою на той час Самбірської КЕЧ району був виданий службовий ордер № 1 від 29 грудня 2012 року на право вселення у вказану квартиру його, позивача, сім`ї, у складі: дружини ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_4 , на основі якого була проведена процедура реєстрації (прописки) в квартирі.
Він, як власник квартири, своїми силами та коштами провів ремонт у квартирі і вселився у квартиру, однак члени його сім`ї - дружина та дочка не виявили бажання проживати разом із ним, а продовжували проживати у власному будинку в с. Надиби Старосамбірського району, жодних перешкод щодо вселення їх у квартиру він, позивач, не чинив, тобто, відповідачі, з часу виділення квартири у ній не проживали.
У 2016 році, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області розірвано шлюб між ним, позивачем, та відповідачем ОСОБА_2 , і після його розірвання він і надалі проживає у цій квартирі, самостійно сплачує комунальні послуги.
Оскільки, відповідачі добровільно знятися з реєстрації із спірної квартири не бажають, хоча у ній не проживають, він змушений нести великі витрати щодо сплати за користування квартирою і комунальні послуги, тому змушений звернутися із позовом до суду.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 доповнив підстави позову, посилаючись на те, що в кінці січня 2012 року дочка ОСОБА_5 зареєструвала свій шлюб, в зв`язку з чим створила свою сім`ю і тим самим перестала бути членом їхньої з колишньою дружиною сім`ї.
Квартира, яка була йому виділена, відноситься до службових жилих приміщень і
Самбірською КЕЧ району 29 грудня 2012 року був виданий ордер на вселення в квартиру, в якому помилково була вписана ОСОБА_3 , оскільки на той час вона вже не була членом сім`ї.
Через деякий час відносини з дружиною погіршилися, однак він продовжував проживати разом з відповідачами у їхньому житловому будинку в селі Надиби Старосамбірського району, а з метою налагодження сімейних відносин він, позивач, запропонував відповідачці спільно зробити ремонт у виділеній їм квартирі та вселитися, однак, відповідачка не погодилася на таку пропозицію, заявивши, що вона не має бажання переїхати проживати в службове житлове приміщення, оскільки у неї є власний житловий будинок.
Через негативну поведінку відповідачки, він припинив з нею сімейно-шлюбні відносини і на початку 2015 року один вселився сам у спірну квартиру, а відповідачі залишились проживати у житловому будинку в селі Надиби, унаслідок чого остаточно припинені будь-які відносини з відповідачами.
Отже, з часу виділення йому, позивачу, службової квартири та реєстрації у ній відповідачі в квартирі не проживали і не проживають в даний час без поважних причин, оскільки забезпечені житлом, маючи у приватній власності житловий будинок в селі Надиби Старосамбірського району Львівської області.
Жодних перешкод у вселенні відповідачів в житлову квартиру в с.Бісковичі він не чинив, оскільки відповідачі і не намагались вселитись і проживати у цій квартирі.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.03.2016 року пред`явили зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . та вселення їх у вказану квартиру.
У обгрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 посилалися на те, що вона із позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_6 . Під час перебування у шлюбі відповідач отримав вказану службову двохкімнатну квартиру, яка була надана ОСОБА_1 та членам його сім`ї - дружині ОСОБА_2 та дочці ОСОБА_5 і після отримання квартири вони провели реєстрацію їхнього місця проживання за вказаною адресою та почали здійснювати ремонт.
Твердження позивача про те, що ремонт був здійснений ним за власні кошти не відповідає дійсності, оскільки відповідно до ч. 2. ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Доказів, що ремонт був здійснений за його власні особисті кошти позивачем не надано.
Після здійснення ремонту вони мали намір всією сім`єю проживати у цій квартирі, проте, з різних надуманих причин позивач затягував у часі закінчення ремонту, не допускав її, відповідача, у квартиру, а в листопаді 2015 року позивач ініціює розірвання шлюбу, вказавши, що причиною розірвання шлюбу є те, що вона, дружина, веде не прийнятний для нього спосіб життя, вважає неможливим подальше спільне проживання та збереження шлюбу, так як це суперечить його інтересам. Вона, відповідач, мала намір зберегти сім`ю, заперечивши проти розірвання шлюбу, і судом було надано час для примирення, однак відповідач не захотів зберегти сім`ю, внаслідок чого 16 лютого 2016 року рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області шлюб був розірваний.
Отже, твердження позивача про те, що причиною розірвання шлюбу між ними було небажання відповідача проживати з ним спростовується його ж поясненням, які відображені у рішенні Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року.
Справжньою причиною розірвання шлюбу було створення ОСОБА_1 нової сім`ї із громадянкою ОСОБА_7 і вказну квартиру він використовував для зустрічей з нею і тому створював перешкоди їй з дочкою у вселенні в квартиру.
Дійсною підставою позову є намір позивача зареєструвати у спірні квартирі ОСОБА_7
ОСОБА_3 у підтримання своїх позовних вимог посилалася на те, що вона проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у селі Бісковичі, де знаходиться спірна квартира, але через перешкоди, які створює їй батько у користуванні спірною квартирою, будучи вагітною, щодня змушена раніше вставати, мерзнути на зупинках в очікуванні автобуса для того, щоб доїхати на роботу.
Вона неодноразово просила батька не чинити їй перешкоди в проживанні та користуванні квартирою і надати ключі від неї, однак батько уникав зустрічей.
Під час судового розгляду ОСОБА_1 у підтримання своїх позовних вимог посилався на обставини, викладені у своїй позовній заяві та доповненнях до неї, проти зустрічного позову заперечив.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнали, у підтримання своїх позовних вимог посилалися на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві.
Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з таких підстав.
Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 60 та 61 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Із спеціального ордера на право зайняття службового жилого приміщення, довідки, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району, довідки, виданої КЕВ м. Львів, свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб вбачається, що військовослужбовцю прапорщику ОСОБА_1 з сім`єю, що складається з трьох чоловік: дружина ОСОБА_2 , 1970 року народження, та дочка ( ОСОБА_8 ) ОСОБА_4 , 1992 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 КЕЧ Самбірського району Прикарпатського військового округу видано ордер на право зайняття двох кімнат площею 27,7 кв. м в квартирі АДРЕСА_1 , за якою проведено реєстрацію їх місця проживання ( а.с. 5, 6, 38, 39, 58).
Відповідно до ст. 123 ЖК Української РСР та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37 порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється, зокрема, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.
Згідно пунктів 26, 27, 28 та 33 зазначеного Положення на підставі спеціального ордера між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення.
Наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім`ї.
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, вказані в статті 71 Житлового кодексу УРСР.
Наймач службового жилого приміщення і члени його сім`ї користуються також іншими правами і несуть інші обов`язки, передбачені правилами про договір найму жилого приміщення.
За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо).
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Отже, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування житловим приміщенням з`ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.
Так, як статтею 1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту, зокрема, порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, то доказуванню також підлягають обставини порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод та інтересів позивача унаслідок відсутності відповідача в жилому приміщенні.
Сторони визнали, що після отримання ордера на право зайняття вказаного службового жилого приміщення вони у ньому фактично не поселилися і не проживали.
Докази про те, що із ОСОБА_1 після видачі ордера був укладений договір найму службового жилого приміщення, не надано.
Із довідки, виданої виконавчим комітетом Сусідовицької сільської ради Старосамбірського району, відомо, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації в с. Надиби Старосамбірського району Львівської області до травня 2015 року (а.с. 57).
ОСОБА_3 у період з 1 вересня 2009 року по 27 червня 2014 року навчалася на денній формі навчання у Львівському національному аграрному університеті, що видно із дипломів про вищу освіту.
Також свідок ОСОБА_9 показала, що вона проживає в будинку по АДРЕСА_2 , де по сусідству сім`я ОСОБА_1 отримала квартиру, однак ОСОБА_1 почав з`являтися у вказаній квартирі в травні 2015 року, але він проживає в квартирі АДРЕСА_3 , у своєї співмешканки ОСОБА_7 .
Позивачем ОСОБА_1 надано акти комісійного огляду квартири АДРЕСА_1 від 16.01.2015 року, 16.02.2015 року, 20.03.2015 року 22.04.2015 року, 14.05.2015 року, 10.06.2015 року, 11.08.2015 року, 15.09.2015 року, 21.10.2015 року, 04.11.2015 року та 22.02.2016 року, згідно яких у двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 проживає військовослужбовець ОСОБА_1 . Його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_5 , 1992 року народження, у вказаній квартирі не проживають, жодних їхніх речей там немає, квартирну плату за проживання і користування комунальними послугами здійснює основний квартиронаймач ОСОБА_1 ( а.с. 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17).
Однак, зазначені акти не зовсім вірно відображають обставини проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі.
Так, із показань свідка ОСОБА_10 , котрий є головою житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , відомо, що ОСОБА_1 почав звертатися із проханням скласти акти в січні 2015 року, хоча на той час його речей у квартирі було не багато. Коли почали перевіряти квартиру, умов для проживання таких ще не було, оскільки газ не був підключений. Перевіркою було встановлено, що він почав там проживати з квітня 2015 року.
Такі ж показання дали свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі є членами житлової комісії вказаної військової частини. Крім того, свідок ОСОБА_12 показав, що записи щодо оплати за комунальні послуги були внесені зі слів ОСОБА_1 , а ремонт в одній із кімнат був проведений восени 2015 року.
Із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року відомо, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано за позовом ОСОБА_1 (а.с. 55).
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були відсутні у наданому їм жилому приміщенні більше шести місяців з поважних причин, а саме, спочатку із-за неналежних умов для проживання, що було пов`язано із відсутності ремонту та газу, а також навчанням ОСОБА_3 , а з січня 2015 року унаслідок того, що між сторонами склалися неприязні відносини через неправомірну поведінку позивача-відповідача ОСОБА_1 , котрий перешкоджав їм у користуванні квартирою, не дає ключі від квартири.
Сторони визнали, що в травні 2015 року відповідачі-позивачі всупереч волі позивача-відповідача забрали ключі від цієї квартири, однак через деякий час йому їх повернули.
Отже, посилання позивача-відповідача ОСОБА_1 на те, що відповідачі-позивачі у вказаній квартирі не мали наміру вселитися та проживати не доведено жодними доказами.
Так, із довідки, виданої виконавчим комітетом Сусідовицької сільської ради, та інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що у ОСОБА_3 іншого житла немає.
Із військового квитка відомо, що ОСОБА_3 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , тобто у тій самій військовій частині, де проходить військову службу ОСОБА_1 (а.с. 40).
Позивачем - відповідачем ОСОБА_1 не надано докази про те, що ОСОБА_2 належить на праві власності інше жиле приміщення, чи таким вона забезпечена.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що діями ОСОБА_1 , котрий також і не визнає право ОСОБА_3 на користування вказаним службовим жилим приміщення з моменту його надання, що вбачається із його доповнення до позовної заяви, порушується право відповідачів-позивачів на повагу до свого житла, гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та право на житло, гарантоване ст. ст. 47,48 Конституції України, і воно підлягає захисту шляхом вселення їх до квартири та зобов`язання позивача-відповідача не чинити їм перешкоди в користуванні цією квартирою.
Керуючись ст. ст. 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд
Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у службовій квартирі АДРЕСА_1 .
Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити повністю.
Вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити їм перешкоди в користуванні цією квартирою.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, та може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя