Справа № 494/241/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

16.02.2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом. Позивач посилається на те, що 06.11.2008 року помер ОСОБА_2, ще за свого життя він склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: вул.. Першотравнева, 21, с. Демидове, Березівський р-н, Одеської обл. Позивач вказала, що у встановленому законом порядку звернулась до Березівської державної нотаріальної контори, для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Водночас, частину спадщини вона змогла оформити та їй надано свідоцтво про право на спадщину за повітом на земельну ділянку №419,масив №35 .площею 9,44 га та свідоцтво про право на спадщину на майновий пай члена колективного СГ КСП «Росія». Проте, як зазначено вище, на вищевказаний будинок отримати свідоцтва не змогла. У звязку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вул.. Першотравнева, 21, с. Демидове, Березівський р-н, Одеська обл.

У судовому засіданні 26.04.2016 року позивач позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час,день та місце розгляду справи. Разом з цим, 07.04.2016 року подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності та зазначив, що позов визнає у повному обсязі, заперечень проти позову не має (а.с.55).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, врахувавши думку представника відповідача, викладену в письмовій заяві від 07.04.2016 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини четвертої статті 174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…».

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року зі змінами та доповненнями (далі ЦК України): «Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)».

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №155827 помер 06.11.2008 року ОСОБА_2 (а.с.9). Згідно довідки про причину смерті від 07.11.2008 року ОСОБА_2 помер від инфильтративного туберкульозу легенів (а.с.10), відповідно до довідки Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_2 помер 06.11.2008 року (а.с.11).

Відповідно до статті 1217 ЦК України: «Спадкування здійснюється за заповітом та за законом».

Відповідно до заповіту складеного 21.10.2008 року, ОСОБА_2 заповів усе своє майно ОСОБА_1 (а.с.7). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, заповіт зареєстровано 13.01.2009 року (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №14/2009, ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2

У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті».

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України: «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її…Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини».

Крім того, судом встановлено, що 24 березня 2010 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку №419, масив 35, площею 9,44 га, що розташований на території Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с.57) та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Росія» (а.с.61), після смерті ОСОБА_2.

Отже, якщо спадкоємець після смерті спадкодавця прийняв частину спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину в цілому.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право.

Згідно копії розяснення приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області від 25.04.2012 року (а.с.13) вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріусу про прийняття спадщини та їй було розяснено, що з поданих документів неможливо встановити належність спадкового майна ОСОБА_2

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Так, згідно довідки виданої виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області від 22.10.2015 року ОСОБА_1 здійснювала догляд за хворим ОСОБА_2 та понесла витрати на його поховання (а.с.12).

Відповідно до витягу з господарської книги №3 ОСОБА_2І був головою домогосподарства по вул.. Першотравнева, 21, с. Демидове, Березівський р-н, Одеська обл.(а.с.14).

З довідки виданої виконавчим комітетом Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області від 22.10.2015 року вбачається, що Державний акт на присадибну ділянку, яка розташована за адресою: вул.. Першотравнева, 21, с. Демидове, Березівський р-н, Одеська обл., не виготовлявся та не видавався (а.с.15).

Згідно довідки-характеристики виданої Березівським районним БТІ від 02.11.2015 року, вищевказаний житловий будинок зареєстровано в ТОВ «Березівське БТІ» та встановлена вартість вказаного житлового будинку (а.с.16-17).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 02.11.2015 року, що знаходиться по вул. Першотравнева, 21, с. Демидове, Березівський р-н, Одеська обл., замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.18-23).

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вбачається, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом; рішень судів, що набрали законної сили.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачено: «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним».

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, за умови прийняття ОСОБА_1 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання за ОСОБА_1право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.. Першотравнева, 21, с. Демидове, Березівський р-н, Одеська обл..

Рішення повинно відповідати вимогам статтей 213, 215 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Демидівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Березівський район, с. Демидове, вул.. Першотравнева, 21, що належав ОСОБА_2, який помер 06.11.2008 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.04.2016 року.

Суддя І.А. Римар