Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6848/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Степаненка О.М., за участю секретаря Дядюші К.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги мотивує наступними обставинами, так станом на 2012 рік вона була власницею 33/100 частини будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 площею 330 кв.м., а також садової земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_5 площею 360 кв.м. (обидві ділянки знаходяться за тією ж адресою).

Вона вирішила продати належну їй нерухомість (дві земельні ділянки та частину будинку) за 85000 доларів США за всі три об'єкти нерухомості.

В травні 2012 року до неї в будинок за адресою: АДРЕСА_1 прийшов покупець - відповідач ОСОБА_2, який погодився купити вказані об'єкти нерухомості за визначеною нею ціною в 85000 доларів США.

У подальшому виявилося, що у ОСОБА_2 немає 85000 доларів США і вони домовилися, що вони укладуть угоду обміну майна із доплатою, а саме ОСОБА_2 обіцяв сплатити їй 60000 доларів США та надати однокімнатну квартиру, вартістю 25000,00 доларів США, а вона, зі свого боку, передасть йому належну їй частку будинку та дві земельні ділянки.

Проте, у подальшому виявилося, що оскільки їй належить на праві спільної часткової власності 33/100 будинку АДРЕСА_1, то, відповідно, у випадку продажу своєї частки у спільній власності вона мала б попередньо запропонувати купити цю частку іншим співвласникам (її сусідам) в порядку ст. 362 ЦК України. За таких обставин відповідач ОСОБА_2 умовив її укласти договори дарування своєї частки майна, оскільки в такому випадку інші співвласники не матимуть переважного права придбати належну їй частину майна.

Договори дарування земельної ділянки площею 330 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_4 та 33/100 частини будинку за адресою АДРЕСА_1 (два окремих договори) було укладено 27.07.2012 між нею та дочкою ОСОБА_2 - ОСОБА_3 В той же день ОСОБА_2 сплатив їй частину раніше обумовлених грошових коштів в сумі 15000 доларів СІІІА, а решту грошових коштів в сумі 45000 доларів пообіцяв сплатити пізніше.

28.11.2014 між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір обміну земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_5 на квартиру АДРЕСА_2. Проте грошей він їй знову не сплатив, а 01.12.2014 ОСОБА_2 видав їй розписку, якою підтвердив свої зобов'язання на загальну суму 35000,00 доларів США та зобов'язався остаточно розрахуватися до 05.08.2015.

Оскільки на сьогоднішній день зі свого боку вона свої зобов'язання виконала у повному обсязі: передала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належне їй нерухоме майно, а зі свого боку ОСОБА_2 свої зобов'язання виконав частково, а саме не сплатив їй грошові кошти за виданою ним розпискою, вважає, що сума 34737,74 доларів США (з урахування часткової сплати в сумі 262,26 долара США) повинна бути стягнута з нього в судовому порядку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги матеріальними нормами позивачка посилається на загальні положення про зобов'язання, зокрема на статті 509, 526, 530, 533, 612 ЦК України.

Просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь борг згідно розписки від 01.12.2014 в сумі 746 166,66 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 своїми поясненнями підтвердила викладені в позовній заяві обставини написання відповідачем розписки від 01.12.2014, просила вимоги задоволити та стягнути із ОСОБА_2 суму згідно письмових зобов'язань.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував факт написання ним розписки від 01.12.2014, вказав, що відповідно до положень договору міни між ним та ОСОБА_1 від 28.11.2014 обмін квартири на земельну ділянку відбувся без доплати, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.07.2012 між позивачем ОСОБА_1 та дочкою відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 укладено та нотаріально посвідчені два окремих договори дарування земельної ділянки площею 330 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_4, яка розташована в АДРЕСА_1 та 33/100 частини будинку з відповідною частиною господарсько-побутових споруд за тією ж адресою.

За вказаними правочинами дарувальник ОСОБА_1 передала обдарованій ОСОБА_3 безоплатно у власність вищевказане нерухоме майно.

Крім того, 28.11.2014 між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір міни, згідно якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 в обмін на земельну ділянку, належній ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5.

Відповідно до п. 6 вказаного договору сторони домовились, що обмін між ними здійснюється без доплати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вказала, що між нею та відповідачем ОСОБА_2 була усна домовленість про доплату ним 35000 доларів США так як вважає, що відчуження нерухомого майна як шляхом обміну так і дарування двох земельних ділянок та частини будинку на одну квартиру загальною площею 41,2 кв.м., є по суті нерівноцінним. Також ОСОБА_1 суду вказала, що на виконання цієї усної домовленості ОСОБА_2 приніс їй розписку датовану 01.12.2014 від його імені, але зауважила, що вказану розписку він при ній не писав.

Судом досліджено суть розписки, яка полягала в тому, що ОСОБА_2 підтвердив зобов'язання при обміні майна з ОСОБА_1 в розмірі 35000 доларів США з остаточним розрахунком до 05.08.2015.

Відповідно до висновків судово-почеркознавчої експертизи №1/1165 від 16.03.2016 рукописний текст «Я, ОСОБА_2, паспорт - НОМЕР_6, Придніпровським РВ УМВС України м. Черкаси 09.02.2000 р., проживаю АДРЕСА_2, іден.код НОМЕР_1 підтверджую зобов'язання при обміну майна з гр. ОСОБА_1, НОМЕР_2 виданий Придніпровським РВ УМВС України м. Черкаси 01.07.2011 р. місце проживання АДРЕСА_3, інд. код НОМЕР_3 в розмірі 35 000 дол. США (тридцять п'ять тисяч) з остаточним розрахунком до 05.08.2015 р. В випадку смерті гр. ОСОБА_1, зобов'язання при обміні майна переходять ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання - Москва» виконаний вирогідно не ОСОБА_2, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_2 в розписці від 01.12.2014 виконаний самим ОСОБА_2

А тому, незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 взагалі не визнає факт написання ним розписки від 01.12.2014, у суду не виникає сумніву в усвідомленні самим ОСОБА_2 суті визначених у ній зобов'язань та його намірів щодо їх виконання.

Однак ці обставини не дають суду підстав для задоволення позову виходячи із наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вже встановлено судом між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладений нотаріально посвідчений договір міни від 28.11.2014, та відповідно до умов якого обмін був здійснений без доплат, що вказує на таку домовленість сторін.

Вказаний договір є дійсним і на момент розгляду судом цивільної справи ніким не оскаржувався.

Досліджуючи розписку від 01.12.2014 суд виявив її справжню правову природу, і залежно від установлених результатів зробив наступні правові висновки.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За договором міни (ст. 715 ЦК) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено

Стаття 716 ЦК встановлює правове регулювання міни, зокрема, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Диспозиція ст. 657 ЦК визначає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, письмова форма розписки з огляду на її реальний характер є по суті договірними зобов'язаннями ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 при обміні нерухомого майна.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК).

До таких правочинів застосовуються наслідки, передбачені ст.216 ЦК.

Вказана розписка як можлива додаткова угода до договору міни нотаріально не посвідчена, а тому є нікчемною в розумінні ст.220 ЦК, і як результат відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК не створює юридичних наслідків.

За таких обставин підстав для стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів відповідно до письмового зобов'язання (розписки) від 01.12.2014 суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 6, 202, 203, 207, 215, 216, 220, 627, 628, 657, 715, 716 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 12, 60, 61, 79, 86, 88, 146, 169, 209, 212, 213, 215, 223, 294-296 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 35000 доларів США відповідно до письмового зобов'язання (розписки) від 01.12.2014 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: О. М. Степаненко