Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,

при секретарі - Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до Білоцерківської дослідно-селекційної станції про визнання грубим порушення чинного законодавства при нарахуванні та виплаті заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Вказував, що згідно наказу № 10-к від 12.02.1998 року він був призначений на посаду юрисконсульта Білоцерківської дослідно-селекційної станції, а наказом № 18-к від 01.04.2006 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Посилаючись на порушення відповідачем постанови Кабінету Міністрів України № 690 від 27.08.1995 року «Про юридичну службу Міністерства іншого центрального органу державної виконавчої влади, державного підприємства, установи, організації», ст. 95 КЗпП України, Закону України № 2620 від 01.07.2001 року, кваліфікаційного довідника посад керівників, фахівців та службовців (1987р), угоди між Міністерством АПК України та ЦК Профспілок працівників АПК, постанови Міністерства праці та соціальної політики України № 257/03/155-09 та наказу цього міністерства № 336 від 29.12.2004 року, позивач просив задовольнити його вимоги, визнавши грубим порушенням адміністрацією БЦДСС вищевказаного законодавства при нарахуванні та виплаті позивачеві заробітної плати в період праці, в тому числі і при звільненні позивача, на Білоцерківській дослідно-селекційній станції, перерахувавши конкретно ті законодавчо-правові документи (закони), які проігнорувала адміністрація БЦДСС (порушила закони).

В судовому засіданні позивач, надавши доповнення до позовної заяви із запереченнями на відзив відповідача, підтримав заявлений ним позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, надавши відзив на позовну заяву, просив закрити провадження по даній справі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, покази свідка ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши матеріали цивільної справи № 357/14962/14-ц, судом встановлено наступне.

Наказом від 12.02.1998 року № 10-к Білоцерківської дослідно-селекційної станції ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 23.02.1998 року на посаду юрисконсульта та встановлено щомісячний посадовий оклад 150 грн. (а.с. 35).

01.04.2006 року ОСОБА_1 було звільнено згідно наказу № 18/к від 01.04.2006 року з 01.04.2006 року за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2006 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Дослідної станції с. Мала Вільшанка Білоцерківського району про стягнення розрахунку при звільненні закрито (а.с. 36).

Згідно листа від 18.04.2014 року № 120/02-08 Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області на адресу прокурора Білоцерківського району вбачається, що на виконання доручення № 253 вих-13 від 26.03.2013 року стосовно порушення трудових прав ОСОБА_1 керівництвом Білоцерківської дослідно-селекційної станції була проведена позапланова перевірка та в ході проведення якої актом № 10-13-003/23 від 17.04.2013 року не встановлено порушень відповідно заявника. Посадові оклади зростали відповідно зростання заробітної плати, що підтверджується наказами по підприємству: з 01.03.2001 року юрисконсульт 160 грн., з 01.02.2002 року юрисконсульт 204 грн., з 01.02.2004 року юрисконсульт 205 грн., з 02.02.2005 року юрисконсульт 552 грн. (а.с. 55-58).

Крім того, у вказаному листі наведена порівняльна таблиця за період з 01.01.1998 року по 01.07.2006 року з розмірами міжпосадового коефіцієнту посадового окладу юрисконсульта, мінімальної з/п відповідно до Галузевої угоди та ставки ОСОБА_1 відповідно до штатного розпису, а також зазначено, що з 06.01.2003 року була введена зміна до не застосування міжпосадових коефіцієнтів співвідношень відповідно до Галузевої угоди на 2003-2004 роки, оскільки в період 2003 2004 років на підприємстві внаслідок форс-мажорних обставин було знищено приблизно 90% посівів, що підтверджується висновками торгово-промислової палати України, тому заробітні ставки працівників залишилися незмінними. Вищевказані накази були застосовані у відповідності до вимог ст. 103 КЗпП України.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що працює на посаді головного бухгалтера Білоцерківської дослідно-селекційної станції з 1988 року. Під час роботи ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта останньому нараховувалась заробітна плата відповідно до чинного законодавства, в тому числі застосовувався відповідний коефіцієнт 1,27 посадового окладу юрисконсульта. Крім того, свідок зазначив, що за час своєї роботи позивач значний період знаходився у відпустках за власним бажанням та на лікарняних, а надана ним виписка з пенсійного фонду відображає заробітну плату лише за фактично відпрацьовані робочі дні. В Білоцерківській дослідно-селекційній станції була передбачена лише одна посада юрисконсульта, а проведена інспекцією з питань праці перевірка будь-яких порушень щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 не виявила. Разом з цим, при звільненні останньому була виплачена заробітна плата в розмірі 628 грн. та 500 грн. благодійної допомоги.

В матеріалах справи містяться копії штатних розписів за різні роки Білоцерківської дослідно-селекційної станції в яких, зокрема, вказано розмір фонду оплати праці на місяць юрисконсульта ОСОБА_1

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України в редакції від 18.02.1992 року, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) народного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» N 2620-III від 11.07.2001 року доповнено статтю 233 Кодексу законів про працю України після частини першої новою частиною такого змісту: «У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком».

Таким чином, Кодекс законів про працю України як в редакції від 18.02.1992 року так і в редакції від 11.07.2001 року не обмежує будь-яким строком право працівника звернутися до суду з позовом виключно про стягнення належної йому заробітної плати, тобто строк звернення до суду із даною позовною заявою обмежений трьома місяцями, будь-яких клопотань про поновлення цього строку позивачем не заявлялось.

Враховуючи вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому у позовній заяві ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Доводи представника відповідача про необхідність закриття провадження по даній справі суд вважає безпідставними, оскільки наявні в матеріалах справи ухвали про закриття провадження стосуються позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати, тому для закриття провадження у даній справі відсутні правові підстави, передбачені ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Білоцерківської дослідно-селекційної станції про визнання грубим порушення чинного законодавства при нарахуванні та виплаті заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя ОСОБА_3