Провадження № 2-зз/522/156/16
У Х В А Л А

29 червня 2016 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Бойчук А. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, по якій просять вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (колишня Кузнечна) у місті Одеса та заборонити вчиняти дії направлені на її відчуження.

Дану заяву заявники мотивують тим, що мають намір звернутися до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою щодо спірного нерухомого майна.

За твердженням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний час невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення в майбутньому.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов висновку про повернення заяви, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд (суддя) за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.2 ст.151 ЦПК України).

Частиною третьою ст.151 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України, за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності. До заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Між тим, як вбачається з заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову, єдиною підставою для його задоволення зазначено, що на даний час існує загроза невиконання судового рішення в майбутньому.

В свою чергу, в порушення пунктів 2, 3 частини другої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову:

- не визначено належним чином та не підтверджено будь-якими доказами обґрунтування необхідності виду забезпечення позову, який належить застосувати;

- не наведено інших (взагалі будь-яких) відомостей, потрібних для забезпечення позову;

- не представлено жодних доказів на підтвердження своїх вимог, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відсутність зазначених вище відомостей, обґрунтувань та будь-яких доказів позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, як було вище зазначено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Між тим, зі змісту ч.4 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви лише з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності та до відповідної заяви про забезпечення позову додаються документи та інші докази, які підтверджують, що саме ця особа є суб'єктом відповідного права інтелектуальної власності і що її права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову.

У відповідності до частини восьмої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суддя дійшов до висновку про повернення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову - повернути заявникам.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які беруть участь у справі але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: А. Ю. Бойчук