Номер провадження: 22-ц/785/42/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується технічним паспортом, інв. №789, реєстровий №7-1201 від 23.09. 2007р. Право власності на нерухоме майно підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 15.12.2010р.

У вказаному будинку зареєстровано четверо людей, а саме вона - ОСОБА_4, її син - ОСОБА_5, онука - ОСОБА_6 та відповідачка ОСОБА_3 - колишня невістка.

ОСОБА_3 прописана (зареєстрована) за вищевказаною адресою, однак фактично, з травня 2012 року, в зазначеному будинку не проживає. Відповідачка, 28.08.2012 року, звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою про розірвання шлюбу з моїм сином та визначення місця проживання дитини з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2

Також позивачка зазначила, що в травні місяці 2012 року ОСОБА_3 разом з дитиною, добровільно виселилась з будинку і вивезла усе належне їй та дитині майно, тобто добровільно змінила свої місце проживання, вибувши в інше житлове приміщення, тобто втратила право користування будинком позивачки.?

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був розірваний.

Позивачка вважає, що оскільки ОСОБА_3 не проживає за адресою, АДРЕСА_1, вона втратила право на користування житловим будинком, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік, а оскільки добровільно знятися з реєстрації відповідачка відмовляється і продовжує користуватися належним її будинком шляхом збереження реєстрації за вищевказаною адресою, чим порушує її право користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просила суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщення в будинку та примусово зняти її з реєстраційного обліку в будинку.

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, посилаючись на те, що вона була відсутня за місцем свого постійного проживання з поважних причин, оскільки є моряком, та режим її праці пов'язаний з постійним перебуванням за межами свого постійного мешкання, а ОСОБА_4 бажає порушити її та її малолітньої доньки житлові права, шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житлом, в зв'язку з чим подала до суду зустрічний позов, в якому просила вселити її, а також її малолітню доньку ОСОБА_7 у будинок АДРЕСА_3

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, зустрічний позов не визнав.

Представник відповідачки позов не визнав, зустрічний позов підтримав.

Представник органу опіки та піклування зазначила, що первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задоволений частково, визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в належному на праві власності ОСОБА_4 жилому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4, а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, з участю органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі, у задоволені первісного позову відмовити, посилаючись на те, що судом неповно встановлені та з'ясовані обставини, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу на праві власності належить жилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13- 15)

Згідно до будинкової книги вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована в належному позивачці будинку 07.12.2009 р. (а.с. 17-18)

Відповідачка 05.09.2009 р. зареєструвала шлюб з сином позивачки ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про шлюб. (а.с. 20)

19.10.2010 р. у ОСОБА_5 та ОСОБА_3 народилась дочка ОСОБА_7. (а.с. 46)

28.08.2012 р. ОСОБА_3 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу і при цьому у позовній заяві зазначила своє місце проживання: АДРЕСА_4, а також, що спільне проживання з ОСОБА_5 вона припинила у травні 2012 року, і що дитина проживає з нею. (а.с. 21)

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.10.2012 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був розірваний, дитина залишена на виховання ОСОБА_3 (а.с. 23)

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та відмовляючи в решти позовних вимог, а також відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

До цього місце проживання дитини не було зареєстроване в установленому порядку у жилому будинку позивачки.

З травня 2012 року відповідачка постійно разом з дитиною проживає в АДРЕСА_4. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно слідує, що відповідачка є співвласником житлового будинку за цією адресою. (а.с. 62)

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання і Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за! новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З травня 2012 року відповідачка не намагалась вселитись до належного позивачці жилого будинку.

Доказів того, що позивач чинила їй перешкоди щодо вселення та проживання в жилому будинку, відповідач суду не надала.

Довідкою про склад сім'ї та актом встановлення факту проживання громадян в будинку підтверджено, що відповідачка не проживає в жилому будинку, що належить ОСОБА_4 (а.с. 24,60-61)

Реєстрація відповідача в житловому будинку тягне для позивача додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, перешкоджає йому в розпорядженні цим майном.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до обґрунтовано висновку про те, що позов ОСОБА_4 в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловою площею в будинку є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині примусово зняти з реєстраційного обліку в жилому будинку ОСОБА_3 задоволенню не підлягають тому, що реєстрація місця проживання осіб віднесена до компетенції органів Державної міграційної служби України, а не до суду. Відповідних вимог до органу міграційної служби ОСОБА_4 не заявляла.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 про те, що суд приймаючи рішення, не повно з'ясував дійсні обставини справи, а саме те, що у відповідачки відсутнє інше житло для реєстрації її та дитини місця проживання, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що з травня 2012 року відповідачка постійно разом з дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що відповідачка є співвласником житлового будинку саме за цією адресою, крім того місце проживання дитини не було зареєстроване в установленому законом порядку у жилому будинку позивачки за адресою: АДРЕСА_1

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва