Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг та відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ Приватбанк») про захист прав споживача фінансових послуг та відшкодування шкоди, який мотивований тим, що 05 березня 2015 року під час перебування позивача у м. Львів, з її кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 шахрайським способом через мережу Інтернет здійснено переказ грошових коштів в сумі 14 710,79 грн та знято комісію за здійснення переказу в сумі 565,79 грн. Оскільки позивач вказаної транзакції не проводила, вона відразу ж після тримання смс-повідомлення про переказ грошей, звернулася до оператора ПАТ КБ «Приватбанк» та заблокувала кредитну картку і повідомила про списання з кредитної картки вказаних коштів без її згоди, а також звернулась до Галицького РВ ЛМУ УМВС України у Львівський області із заявою про скоєння відносно неї вказаного злочину. Відомості про вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України були внесені до ЄРДР. Вважає, що списання коштів з її кредитного рахунку сталися із вини банку, оскільки ним було допущено порушення Закону України «Про платіжні системи», не викононо умови укладеного між ними договору. Додатково зазначала, що вина банку полягає, зокрема, в тому, що система захисту банку не забезпечує належну безпеку, внаслідок чого шахрайськими діями були незаконного вилучені грошові кошти з її карткового рахунку. З квітня 2015 року банк почав нараховувати їй відсотки за користування кредитними коштами, проводив транзакції по списанню коштів з її картки, нараховував подвійні та потрійні відсотки. Всього за період із квітня 2015 року по серпень 2015 року з її карткового рахунку незаконно списано банком 2507,89 грн. Зазначала що своїми неправомірними діями банк спричинив їй моральні страждання та моральну шкоду, яку вона оцінює у 10 000 грн.

Враховуючи вище викладене, позивач просила визнати транзакцію щодо переказу 05 березня 2015 року з її кредитної карти через мережу Інтернет коштів в сумі 14 710,79 грн недійсною, зобов'язати відповідача повернути їй вказані кошти у розмірі 14710,79 грн шляхом відновлення їх на кредитному картковому рахунку, визнати транзакції ПАТ КБ «Приватбанк» щодо списання з її карткового рахунку 2507,89 грн недійсними, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути вказані кошти шляхом відновлення їх на кредитному картковому рахунку, стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладений договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 14 900 грн на кредитну карту НОМЕР_1.

05 березня 2015 року в час 16:46:36 год. із вказаної кредитної карти в системі «Портмоне» здійснено переказ коштів в сумі 14 710,79 грн на іншу карту.

В цей же день позивач звернулася у Галицький РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з письмовою заявою про заволодіння шахрайським шляхом зазначеними коштами невідомою особою. Вказану заяву слідчим СВ Галицького ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000755 від 06 березня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 9 Розділу 6 Положенняпро порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 грудня 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із заяви позивачки, направленої у березні 2015 року на адресу відповідача, остання підтвердила факт повідомлення нею 05 березня 2015 року по телефону невідомій особі номерів своєї платіжної та кредитної карток, а також пароль, вказаний в смс-повідомленні від ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі якого і була знята сума коштів з кредитної картки позивачки.

Згідно повідомлення ТОВ «Портмоне» від 18 березня 3015 року, оскільки власник платіжної карти самостійно надав інформацію по 3Д паролю, що був надісланий банком-емітентом на телефон власника карти у вигляді секретного коду, третім особам (шахраям), операція була підтверджена банком та успішно проведена.

Відповідно до п. 14.12 статті 14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо визнання недійсною транзакції по переказу коштів із кредитної картки, зобов'язання відповідача повернути кошти та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині, оскільки зняття коштів із кредитної картки позивача відбулося внаслідок розголошення позивачем третім особам конфіденційної інформації, а тому вина відповідача відсутня.

Крім цього, суди дійшли до правильного висновку щодо відсутності правових підстав у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним списання коштів із карткового рахунку у сумі 2 507,89 грн та повернення даних коштів.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова