АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1114/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С., Карпенко О. В.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна Марія Володимирівна, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до Черкаської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна Марія Володимирівна, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_9, після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з майнових прав на частину квартири АДРЕСА_1.

Позивач вказує у позові, що за життя його баба ОСОБА_9 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_7 вищевказану квартиру, отриману як член ЖБК під час проживання в зареєстрованому шлюбі з його дідом ОСОБА_6

16 жовтня 1984 року рішенням Придніпровського районного суду шлюб між бабою ОСОБА_9 та дідом ОСОБА_6 було розірвано. Також в судовому порядку за позовом ОСОБА_6 було поділено сплачені пайові внески за кооперативну квартиру та встановлено порядок користування даною квартирою рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03 січня 1985 року в справі № 2-80/85 право власності на сплачені пайові внески за ОСОБА_9 визнано в розмірі 3194 рублі 42 копійки, за ОСОБА_6 на 1784 рублі 32 копійки. Пропорційно до розміру пайових внесків встановлено порядок користування квартирою. В користування ОСОБА_9 перейшли балкон та дві кімнати площею 12,9 кв. м. та 16,9 кв. м. В користування ОСОБА_6 перейшов балкон та кімната площею 12,4 кв. м. Решта приміщень залишено в спільному користуванні.

Згідно довідки б/н від 17 лютого 2015 року за життя ОСОБА_9 повністю сплатила свої пайові внески, однак належним чином право власності на квартиру не оформила, що підтверджується довідкою № 8638 від 31 грудня 2014 року.

Позивач ОСОБА_7 зазначає, що зважаючи на те, що за життя його баба не зареєструвала своє право власності на вказану вище квартиру, нотаріус відмов йому в видачі свідоцтва про право на спадкове майно за заповітом та роз'яснив право звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. За таких обставин ОСОБА_7 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати за ним право власності на відповідну частку в квартирі АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи ОСОБА_7 після отримання висновків експертизи, на вирішення якої судом було поставлено питання щодо часток, належних ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в кооперативній квартирі згідно встановленого порядку користування квартирою на підставі рішення суду, надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати за ним право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2016 року позов ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна Марія Володимирівна, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, суд послався у рішенні на докази, які не містять інформацію щодо предмета доказування, тобто є неналежними, судом невірно надано оцінку доказам та дійсним обставинам справи, внаслідок чого дане рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права вважає апелянт. Просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, посилаючись, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є спадкоємцем за заповітом, однак не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки ОСОБА_9 за життя не оформила правовстановлюючі документи на свою частину квартири, тому відсутні правовстановлюючі документи, підтверджуючі власність померлої. За таких обставин суд вважав, що є підстави для визнання за позивачем права власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, так як вважає, що судом безпідставно та необґрунтовано задоволено позов за наявності таких обставин у справі, оскільки позивачем заявлено вимоги щодо визнання права на відповідну частку в квартирі, яка не була визначена в установленому законом порядку за померлою ОСОБА_9.

Отже, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи, наявних у справі доказах, а рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні в жовтні 1984 року розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, що підтверджується випискою із рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 1984 року (а.с.8).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 02 квітня 1985 року вбачається, що ОСОБА_9 після розірвання шлюбу присвоєно прізвище - ОСОБА_9 (а. с. 58).

Згідно даних рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 січня 1985 року визнано за ОСОБА_6 право власності на паєнакопичення в кооперативі № 75 м. Черкаси в сумі 1784 крб. 32 коп., а за ОСОБА_9 в сумі 3194 крб. 42 коп. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 394 крб.

Виділено ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 кімнату площею 12,4 кв. м вартістю 1764 крб. 14 коп., балкон - 208 крб., підсобне приміщення вартістю 1596 крб. 50 коп. залишено в загальному користуванні.

Виділено ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1 кімнату площею 12,9 кв. м - 335 крб. 15 коп., кімнату площею 16,9 кв. м вартістю 2484 крб. 10 коп., балкон - 474 крб., підсобне приміщення вартістю 1596 крб. 50 коп. залишено в загальному користуванні (а. с.7).

Згідно заповіту від 26 вересня 2012 року, посвідченого Корчемною М.В., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, ОСОБА_9 призначила спадкоємцем квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_7 (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть від 3 вересня 2013 року серія НОМЕР_1 (а. с. 5)

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 грудня 2014 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна М.В. відмовила ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, підтверджуючих власність на квартиру та запропонувала звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно померлої у порядку спадкування, з подальшою його реєстрацією у відповідних органах на підставі рішення суду (а. с. 10).

Як встановлено судом першої інстанції померла ОСОБА_9 є бабою позивача ОСОБА_7

Згідно даних довідки ЖБК-75 від 17 лютого 2015 року ОСОБА_9 виплатила свій пай, їй була надана частина квартири площею 41,3 кв. м (2 кімнати з мансардою) у приватну власність. Відповідно до квадратури їй нараховувалися комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1. Друга частина квартири, площею 23,9 кв. м (одна кімната з лоджією) є власністю ОСОБА_6 - діда ОСОБА_7 (а. с. 9).

Згідно довідки КП «ЧООБТІ» № 8638 від 31 грудня 2014 року, виданої ОСОБА_7 вбачається, що по даним комунального підприємства, станом на 01 січня 2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано (а. с. 14).

Додатком до розпорядження міського голови від 22 лютого 2016 року № 29-р визначено перелік об'єктів топоніміки міста Черкаси, що перейменовуються, згідно якого АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 (а. с. 120).

Під час розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням позивача ОСОБА_7 призначена судова будівельно - технічна експертиза.

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 10 лютого 2016 року № 4/СЕ-16 житлова кімната № 3 площею 12,4 м2, лоджія, площею 2,6 м2 та відповідно допоміжні приміщення спільного користування складають 3/10 частин квартири АДРЕСА_1.

Житлові кімнати № 6 площею 13,0 м2, № 7 площею 17,2 м2, лоджія 4,5 м2 та відповідно допоміжні приміщення спільного користування складають 7/10 частин квартири АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_7, уточнивши позовні вимоги після проведення експертизи, просив визнати за ним право власності на 7/10 частин квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті.

Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Вимогами частини другої статті 1299 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Згідно роз'яснень п.3.1., які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верхового суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав, та на якій правовій підставі об'єкт нерухомості спадкодавцеві.

У разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що твердження позивача ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_9 отримала спірну квартиру як член ЖБК № 75 під час проживання у зареєстрованому шлюбі не відповідають фактичним обставинам справи, так як в дійсності дана квартира була отримана ОСОБА_6 як членом ЖБК № 75, а ОСОБА_9 була його членом сім'ї.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи заслуговують на увагу, оскільки з довідки ПП «ЖЕОС» від 22 березня 2016 року № 10, наданої апелянтом до своєї апеляційної скарги, вбачається, що 13 листопада 1985 року поділено накопичувальний пай між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, який ОСОБА_6 сплатив в жовтні 1990 року, а ОСОБА_9 - в грудні 1992 року (а. с. 155).

Згідно даних довідки № 490 ПП «ЖЕОС» від 16 вересня 2009 року, виданій ОСОБА_9, вказано, що вона є членом ЖБК № 75 АДРЕСА_1, створення якого затверджено рішенням міськвиконкому № 207 від 28 березня 1979 року, вартість квартири 6389, 75 крб. на підставі рішення суду № 2-85 від 03.01.1985 року. Квартира корисною площею 41, 30 кв. м, житлова площа 29, 80 кв. м. Кількість кімнат 2 знаходяться на 3 поверсі будинку, має підсобне приміщення, кухню, ванну, туалет, природний газ, центральне опалення, телефон ( а. с. 195) .

Однак, відповідного рішення ЖБК № 75 про прийняття ОСОБА_9 в члени ЖБК № 75, на підставі винесеного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01. 1985 року, на підставі якого ЖБК № 75 мав право прийняти в члени даного ЖБК ОСОБА_9, не має. Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано підтвердження належними та допустими доказами, про те що ОСОБА_9 була членом кооперативу, та з якого саме періоду часу ухвалено таке рішення про прийняття її в члени кооперативу.

Як вбачається із наявних матеріалів справи ОСОБА_9 за життя не лише не оформила своє право власності на спірну квартиру та не зареєструвала таке право після сплати нею повної вартості за свою частку кооперативної квартири, але й не виділила свою частку у праві власності на квартиру, не визначивши її в установленому законом порядку. Оскільки вказаним вище рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.01. 1985 року справа № 2-80/85 ОСОБА_6 та ОСОБА_9 пропорційно до розміру пайових внесків було встановлено порядок користування квартирою, яка на час винесення рішення суду ще не була повністю виплачена, пайові внески не були повністю сплачені, тому квартира не перебувала у власності колишнього подружжя ОСОБА_6, а вони мали право лише на паєнакопичення.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_7 є спадкоємцем ОСОБА_9, має право на спадкове майно після смерті бабусі ОСОБА_9, яка заповідала йому свою виплачену частку в кооперативній квартирі АДРЕСА_1, однак під час розгляду даної справи ним не підтверджено право власності ОСОБА_9 на певну частку спірної квартири, оскільки такі частки ні в добровільному порядку між співвласниками, ні в судовому порядку не встановлені, так як згідно даного оскаржуваного рішення суду ОСОБА_6 залучений до розгляду справи лише в якості третьої особи, а не співвідповідача, та не може бути залучений в якості відповідача в суді апеляційної інстанції, і не надано підтвердження членства у кооперативі ОСОБА_9, то за таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 колегією суддів.

Колегія суддів звертає увагу позивача на необхідність вирішення питання з співвласником спірної квартири ОСОБА_6 щодо належності кожному із співвласників певної частки в кооперативній квартирі з врахуванням даних виплати паєнакопичення та з врахуванням рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 січня 1985 року, яким визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 право власності на паєнакопичення в кооперативі № 75 м. Черкаси. Також ОСОБА_6 зареєстрував на своє ім'я право власності на всю спірну квартиру 09 березня 2016 року під час розгляду справи в суді першої інстанції, хоча на момент звернення до суду з позовом 17. 07. 2015 року та станом на січень 2016 року така реєстрація була відсутня.

Колегія суддів вважає, що посилання судом першої інстанції на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 січня 1985 року, яким визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 право власності на паєнакопичення в кооперативі № 75 м. Черкаси та виділено кожному із них в спірній квартирі кімнати (а. с. 154), не дає підстав вважати, що вказане рішення може свідчити про набуття права власності ОСОБА_9, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, на певну частку в кооперативній квартирі, яка належить їй на праві власності, оскільки повністю нею її частину паю було виплачено лише в грудні 1992 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено порушення вимог матеріального та процесуального права, оскільки у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на вищевказані обставини і положення закону уваги не звернув; не перевірив належним чином належність спірної частини квартири померлій ОСОБА_9 та безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_7, тому передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог останнього.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, так як при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову з вищевикладених підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна Марія Володимирівна, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог до Черкаської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна Марія Володимирівна, ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :