Справа №592/4297/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 22-ц/788/1035/16 Суддя-доповідач - Гагін М. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Семиволоса Володимира Владиславовича

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 13 травня 2016 року

у справі за заявою Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру про проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 у примусовому порядку,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року головний лікар Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру звернувся до суду з заявою про проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 у примусовому порядку, яку мотивовано, тим, що ОСОБА_3 виявляє реальні наміри вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

Підставою звернення до суду була колективна заява сусідів у складі 17 осіб про те, що ОСОБА_3 веде себе неадекватно, агресивно, нищить майно сусідів, погрожує їм розправою, принижує їх, носить з собою засоби, пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, неодноразово наносив тілесні ушкодження оточуючим. Від проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 відмовився у категоричній формі.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 13 травня 2016 року надано дозвіл на проведення психіатричного огляду ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає: с.Загірське, 50 Ковпаківського району м.Суми у примусовому порядку, без його згоди в умовах медичного закладу Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Семиволос В.С., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

При цьому доводить, що судом першої інстанції ухвалене рішення без належного повідомлення ОСОБА_3 про час і місце судового засідання, а отже судом не було з'ясовано думку ОСОБА_3 щодо проходження психіатричного огляду в добровільному порядку. Крім того, у матеріалах справи відсутній висновок лікаря-психіатра щодо обґрунтування необхідності проведення такого огляду.

Вказує, що заявником не надано докази, що дії ОСОБА_3 становлять загрозу для суспільства, оскільки не було звернень до правоохоронних органів, а тому вважає що відсутні підстави для проведення примусового психіатричного огляду, що порушує положення ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 виявляє реальні наміри вчиняти дії, що являють собою безпосередню безпеку для оточуючих, веде себе неадекватно , агресивно, нищить майно сусідів, погрожує їм розправою, принижує їх, носить з собою засоби, пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, неодноразово наносив тілесні ушкодження оточуючим, а тому потребує проведення психіатричного огляду у примусовому порядку без його згоди в умовах медичного закладу Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру.

Проте, погодитись з висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов цих висновків неповно з'ясувавши всі обставини справи, без належної оцінки всіх зібраних у справі доказів, що призвело до помилкового висновку та застосування норм матеріального й процесуального права, відтак суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги (ч.3 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали (ч.1. та 2 ст. 280 ЦПК України).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Отже, виходячи із засад приорітету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання громадянинові психіатричної допомоги, активної ролі суду у справах даної категорії, заявником суду не надано, а суд першої інстанції не забезпечив отримання і дослідження безпосередньо у судовому засіданні (ч.1 ст.159 ЦПК України) доказів, які підтверджують або спростовують вимоги заявника і, зокрема, щодо необхідності ОСОБА_3 проведення психіатричного огляду у примусовому порядку, реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

Так, у порушення вищезазначених вимог закону заявником не додано до заяви висновку лікаря-психіатра про необхідність проведення ОСОБА_3 психіатричного огляду у примусовому порядку.

Доданий до заяви звіт бригади швидкої допомоги щодо виїзду за викликом не є висновком лікаря-психіатра.

Крім того, зазначений звіт не містить даних, що виїзд лікарів швидкої допомоги здійснювався саме за адресою проживання ОСОБА_3

Частина звіту лікарів швидкої допомоги, у якому прізвища їх не зазначені, не придатний для читання, й присутня в судовому засіданні апеляційної інстанції лікар-психіатр Брезме О.А. також не змогла в повній мірі його прочитати.

Оскільки, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до п.4 ч.1 та ч.3 ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову Сумському обласному клінічному психоневрологічному диспансеру у задоволенні заяви про проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 у примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 та ч.3 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Семиволоса Володимира Владиславовича задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 13 травня 2016 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру про проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 у примусовому порядку.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -