Справа № 226/10/16-ц
Провадження №2/226/119/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що з відповідачем знаходився у трудових відносинах з 01.02.2010р. по 09.10.2015р., звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Під час роботи він захворів на професійне захворювання, відповідно до висновку МСЕК йому встановлено 40% втрати працездатності (25% бронхіт, 15% приглухуватість). Він вважає, що внаслідок профзахворювання йому заподіяно моральну шкоду, тому що перебуваючи на лікуванні він не зміг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, зумовлені тяжкістю захворювань, психологічний дискомфорт та значне порушення спокою, яке він відчуває до цього моменту. Йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою, працездатною людиною, втратив 40% працездатності у звязку з профзахворюванням на виробництві, отримав інвалідність. Після втрати працездатності, у нього змінилися умови життя, які спричинили зниження життєвої активності, систематичне нездужання та ослаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігалося критичне ставлення до себе, як до неповноцінної в трудовому відношенні людині, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невилікована. Він все своє життя присвятив гірництву, тепер відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеним калікою. А це не почесна регалія, вважає, що це соромне тавро на все остаточне життя, йому важко жити, думаючи про це. З урахуванням вказаного, свою моральну шкоду оцінює у 19000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач та його представник до судового засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення щодо позову, де вказав, що факт наявності моральної шкоди визначається МСЕК згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків», затверджений наказом МОЗ № 12 від 22.11.1995р. Такого висновку позивач не надав. Укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст.29 КЗпП України, позивачу було розяснено під розпис його права та обовязки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто та можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки. Також вважає, що сума 19000 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості та практиці, що склалася у судах Донецької області, а саме: 10% втрати працездатності - 3000 грн., 30% - 9000 грн., 80% - 24000 грн. У звязку з вищевикладеним, просить у позові відмовити.

Судом встановлено, що у позивача виявлено професійне захворювання, внаслідок чого він 09.12.2015р. отримав ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% безстроково, що підтверджується копією Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 12.11.2015 року, довідкою МСЕК від 09.12.2015р. (а.с.25-29).

Позивач проходив стаціонарне лікування з 28.09.2015р. по 08.10.2015р. (а.с.8).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання зазначено в рішенні КСУ від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичну біль, проходив лікування та втратив безстроково 40% своєї працездатності, що змінило звичний уклад його життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. При цьому суд враховує те, що втрата працездатності та інвалідність встановлені не безстроково. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 19000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Крім цього, суд вважає, що відповідачем була порушена ст.153 КЗпП України, оскільки відповідно до п.16 Акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 12.11.2015 року, професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах.

В силу ст.88 ЦПК України, судові витрати підлягають покладенню на відповідача.

На підставі ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.23 ЦК України, рішення КСУ від 08.10.2008р. № 20-рп/2008, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 19000 (девятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя