Провадження №2/761/1206/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарях: Кріт І.М., Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення аліментів за минулий час.

Свої вимоги з урахуванням письмових пояснень (а.с.177-180) позивач обґрунтовує тим, що 26.07.2003р. вона зареєструвала шлюб з Відповідачем, про що було видано Свідоцтво про одруження від 26.07.2003р., серія НОМЕР_3 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвиту сім'ї. Від шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2013р у справі № 761/22063/13-ц, яке набуло законної сили 25.11.2013р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2014р. у справі № 761/9755/14-ц, вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 15 000,00 грн. з індексацією, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (до 06.11.2025р.), починаючи від дня пред'явлення позову - 01.04.2014р. Разом з тим, Позивачка зауважує, що після фактичного припинення шлюбних відносин, виховання та утримання неповнолітньої дитини вона взяла на себе, так датою нарахування аліментів слід вважати дату фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а саме від дати звернення останньої до Відповідача з проханням брати участь в утриманні дитини від 13.08.2013р., що підтверджується листом на електронну пошту ОСОБА_2, оскільки формально саме з цього часу на Позивачку поклалися витрати із утримання малолітнього сина ОСОБА_3 Серед іншого, Позивачка неодноразово зверталась до Відповідача телефоном та по системі обміну електронними повідомленнями Viber та WhatsApp з вимогами про сплату аліментів на утримання спільного сина, проте Відповідач всі прохання Позивачки на той час проігнорував.

Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про уточнення позовної вимоги (а.с.120), Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 та для задоволення його життєвих потреб аліменти за минулий час за період з 13.08.2013р. по 01.04.2014р. у розмірі 113 709,67 грн.

Відповідач подав суду заперечення проти позову (а.с.145-149,213-217), в яких зазначив, що позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Так, Позивачка посилається на той факт, що в період з 13.08.2013р. між нею та ОСОБА_2 фактично були припинені шлюбні відносини, що не відповідає дійсності, оскільки тільки восени 2013 року Відповідач через сварки з Позивачкою почав проживати окремо від неї та сина, проте продовжував спілкуватись з останнім, проводив з ним час, матеріально допомагав дружині в утриманні та вихованні сина, що підтверджується відповідними документами, зокрема щодо оплати Позивачці та дитині абонементів на відвідування фітнес клубу «Sport Life» Караваєві дачі, сплати коштів на погашення кредиту Позивачки, щодо відвідування Відповідачем загальних зборів батьків у травні 2014 року, свята 01 вересня 2014 року та свята 08 березня, щодо відвідування з сином лікаря та проведення відповідного медичного огляду, оплати річного абонементу в басейн та спеціаліста для заняття плаванням тощо. Позивачка не зверталась до Відповідача (ОСОБА_2.) для одержання аліментів, оскільки в неї не було необхідності в цьому. Відповідач самостійно допомагав колишній дружині утримувати їх сина. Жодних допустимих доказів про звернення до ОСОБА_2 для одержання аліментів Позивачка не надала, скріншот з електронної пошти ОСОБА_1 не може бути належним доказом підтвердження звернення до Відповідача, оскільки останній такого листа не отримував. Окрім того, документи, на які посилається Позивачка, які на її думку підтверджують необхідність у додатковій матеріальній допомозі на утримання сина в період з 13.08.2013р. по 01.04.2014р., підтверджують витрати Позивачки після 01.04.2014 року, тобто поза межами періоду з 13.08.2013р. по 01.04.2014р. за який ОСОБА_1 хоче стягнути аліменти за минулий період.

15 квітня 2016 року представником Позивача - ОСОБА_4 через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.218). Питання щодо забезпечення позову вирішено ухвалою суду від 18.04.2016р. (а.с.221-222).

В судовому засіданні Позивачка та її представник - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник Відповідача - ОСОБА_5 проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у запереченнях. Відповідач подав суду заяву від 04.04.2016р., підпис Відповідача на якій посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 1388, в якій зазначив, що ОСОБА_1 в період з 13.08.2013р. по 01.04.2014р не зверталась до нього ні в письмовій, ні в усній формі з проханням про виплату аліментів на утримання їх сина, ОСОБА_3, оскільки Відповідач і так його фінансово й матеріально підтримував, надавав грошові кошти на всі потреби, позовні вимоги не визнав в повному обсязі (а.с.171).

Для надання особистих пояснень Відповідач до суду не з'явився, хоча у судовому засіданні 05.02.2016р. суд ухвалив за необхідне заслухати особисті пояснення Відповідача, про що повідомлений як його представник ОСОБА_5, який приймав участь в засіданні, так і направлено повістку про виклик на ім'я Відповідача.

Заслухавши Позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом з'ясовано, що між ОСОБА_2 (Відповідач), 21.06.1975р.н., та ОСОБА_1 (Позивач), 19.06.1980р.н., 26 липня 2003 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів по одруження 26.07.2003р. зроблено запис за №1365 та видано Свідоцтво про одруження. Після державної реєстрації шлюбу прізвища сторін визначені так: чоловіка - "ОСОБА_1", дружини "ОСОБА_2". Реєстрація шлюбу підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 26.07.2003р. (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у Позивачки та Відповідача народився син - ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації народжень 21.11.2007р. зроблено відповідний актовий запис за №3173, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 21.11.2007р., виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, в якому зазначено в графі «мати»: ОСОБА_1, «батько» - ОСОБА_2 (а.с.8).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2013р., яке набрало законної сили 25.11.2013р., у справі № 761/22063/13-ц, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 26.07.2003р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1365 - розірвано (а.с.9-10).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 19.11.2014р., у справі № 761/9755/14-ц від 05.11.2014р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, позов ОСОБА_1 - задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 15 000,00 грн., з індексацією, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 06.11.2025 року, починаючи від дня пред'явлення позову - 01 квітня 2014 року (а.с.11-15).

З довідки розрахунка заборгованості по аліментам ОСОБА_2 - ОСОБА_1, складеної 03.07.2015р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києва Гуріною Д.І. та затвердженої 03.07.2015р. Начальником ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві О.В. Мацюк, встановлено, що на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавчий лист № 2/761/3795/14 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 19.11.2014р., про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_8, у розмірі 15 000 грн. Станом на 01.07.2015р. заборгованість по сплаті аліментів становила 142 125,19 гр. 03.07.2015р. на адресу Відділу надійшла заява Боржника, до якої надана копія квитанції про сплату заборгованості в повному обсязі на суму 142 200,00 грн., відтак станом на 03.07.2015р. заборгованість по сплаті аліментів погашена в повному обсязі (а.с.20).

Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2015р. у справі № 761/7669/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, вирішено зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.11.2014р. у цивільній справі № 761/9755/14-ц провадження № 2/761/3795/2014, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15 000,00 грн. до 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.99-101). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2015р. рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року залишено без змін (а.с.102-105).

Із матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2013 року Позивачка зі своєї електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслала на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3, який як вона стверджувала використовується Відповідачем, електронний лист з проханням перераховувати аліменти на її картку НОМЕР_4 Master card, поповнення рахунку - аліменти за відповідний місяць (а.с.53).

Окрім того, Позивачка зазначила, що подібні прохання про сплату аліментів вона також відправляла через програми WhatsApp та Viber (а.с.52,202-204).

Згідно Висновку № 8570 експертного дослідження листування електронною поштою та за допомогою програмних засобів обміну миттєвими повідомленнями, складеного 23.02.2016р. експертом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» ОСОБА_9 (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 70-11, виданого 16.10.2007р. Міністерством юстиції України (а.с.210-211)), встановлено, що 13.08.2013р. з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 до електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено електронного листа з наступним змістом «если ты готов помогать ребёнку материально, то прошу перечислять алименты на мою карту: НОМЕР_4 Master card, пополнение счёта - алименты за месяц такой-то. ОСОБА_10». Звернення до адресата ОСОБА_2 або ОСОБА_2 відправлення та отримання персональних документів на ім'я ОСОБА_2 або ОСОБА_2 вказують на те, що поштова скринька ІНФОРМАЦІЯ_3 використовувалась ОСОБА_2. Окрім того, експертом встановлено, що текстовий зміст електронного листа від 13.08.2013р. та текстовий зміст листування за допомогою програмного засобу обміну миттєвими повідомленнями WhatsApp, наведений у додатку В до цього висновку, зокрема повідомлення № 49 може бути сприйняте як прохання про матеріальну допомогу; Зображення, предане у повідомленні №47 месенджера WhatsApp (додаток В до висновку) абонентом НОМЕР_5 абоненту НОМЕР_6 01.07.2015 містить знімок екрану, на якому ймовірніше за все зображено фрагмент листа, який було відправлено з адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 13.08.2013 (а.с.183-212).

Таким чином, суд дійшов висновку, шо з матеріалів справи вбачається та підтверджено належними доказами, що Позивачка 13.08.2013р. зверталась до Відповідача з проханням про сплату аліментів на утримання спільного сина - ОСОБА_3 Доказів зворотного в судовому засіданні не надано.

Так, Позивачка зазначила, що в період з 13.08.2013р. п 30.04.2014р. Відповідач не сплачував жодних аліментів на утримання сина - ОСОБА_3, на підтвердження чого надала банківську виписку за період з 01.08.2013р. по 30.04.2014р., згідно якої жодних надходжень на поточний рахунок ОСОБА_1 від ОСОБА_2 або іншої особи в рахунок сплати аліментів від імені ОСОБА_2 на утримання спільного з Позивачкою сина - ОСОБА_3, не було (а.с.181-182).

Разом з тим, Відповідач в своїх запереченнях зауважив, що в період з 13.08.2013р. по 01.04.2014р. він матеріально та фінансово підтримував свою колишню дружину та спільного сина, на підтвердження чого надав товарний чек від 23.12.2013р. ФОП ОСОБА_11 на загальну суму 7 240,00 грн. (а.с.150), квитанцію № FJB361 від 10.01.2014р. про внесення готівки на рахунки фізичних осіб (не карткові) в сумі 1 810,00 доларів США, гривневий еквівалент 14 467,33 грн. (а.с.151), довідку гімназії № 48 Шевченківського району м. Києва № 59 від 17.03.2015р., в якій зазначено, що ОСОБА_2 був присутній на загальних зборах батьків двох класів у травні 2014 року, на святі 1 вересня 2014 року, та на святі 8 березня, зустрічався з дитиною за останні два тижні два рази (а.с.152), довідка ТОВ «Медична клініка «Віва» від 26.02.2015р. № 37-15, в якій визначено перелік медичних послуг, наданих 10.05.2014р. пацієнту ОСОБА_3 (а.с.153), квитанції запису ОСОБА_3 до спеціаліста з плавання (а.с.154-159) та перелік записів ОСОБА_3 до спеціалістів з плавання (а.с.160).

Проте, судом встановлено, що вищезазначені документи, які на думку Відповідач підтверджують факт того, що він надавав матеріальну допомогу сину ОСОБА_3, не є доказами на підтвердження участі Відповідача в матеріальному забезпеченні сина, оскільки з вказаних документів неможливо встановити хто саме та коли здійснював оплату наданих послуг, водночас на деяких з документів відмітки про здійснення оплати взагалі відсутні, відтак вказані докази не можуть бути визнані судом належними, на підтвердження того, що Відповідач саме в період з 13.08.2013р. по 01.04.2014р. брав участь матеріальному забезпеченні ОСОБА_3, в тому числі забезпечення його одягом, харчуванням, житлом, навчанням, розвитком здібностей, забезпечення стану здоров'я та ін..

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що, починаючи з 13.08.2013р. Позивачка зверталась до Відповідача з проханням щодо сплати аліментів на утримання спільного сина - ОСОБА_3, проте ОСОБА_2 ухилявся від їх сплати в період з 13.08.2013р. по 01.04.2014р.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, що стягується з Відповідача за минулий час, суд виходить з того, що, оскільки вказаний розмір аліментів буде стягуватися з доходу, який отримує Відповідач, то при визначенні розміру аліментів слід враховувати обставини, визначені ст. 182 СК України, які мають місце станом на день винесення рішення.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у Відповідача народилась донька - ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського управління юстиції у м. Києві 08.10.2014р., де зазначено в графі «батько»- ОСОБА_2, «мати» - ОСОБА_13 (а.с.89), яка теж потребує з боку Відповідача витрат на її утримання.

Окрім того, з довідки про доходи ПАТ «Банк «Український капітал» від 02.12.2015р. № 109 встановлено, що Відповідач має офіційне місце роботи та щомісячний заробіток, - працює у вказаному банку з 25.04.2014р. та отримує відповідну заробітну плату, з якої здійснюється утримання аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі, визначеному рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2015р. у справі № 761/7669/15-ц (а.с.97).

Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з урахуванням офіційного працевлаштування Відповідача, сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 в розмірі, визначеному рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2015р. у справі №761/7669/15-ц, та з урахуванням наявності на утриманні ще однієї неповнолітньої дитини - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий період, а саме: з 13.08.2013р. по 31.03.2014р. включно підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з Відповідача аліментів за вказаний період у розмірі 1/6 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, а також з того, що Позивачі у справах про стягнення аліментів згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 551,20 грн.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 174, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти за минулий період, а саме: з 13.08.2013р. по 31.03.2014р. включно, у розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір на користь держави у розмірі 551,20грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: