АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/284/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Клочко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_11 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2015 року у цивільній справі за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/02-2/734-06/г. та загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках угоди кредитами не повинен перевищувати 500 000 доларів США або еквіваленту в гривні чи Євро.

30 жовтня 2006 року на виконання умов генеральної угоди між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 010/02-2/734-06 за умовами якого ОСОБА_6 надано кредит в сумі 395 000 доларів США на строк до 30 жовтня 2013 року зі сплатою 12 % річних.

Крім того, 09 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року, 19 серпня 2009 року та 26 лютого 2010 року, з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткові угоди, які боржником не виконуються, станом на 05 серпня 2010 року за ОСОБА_6 рахується загальна заборгованість за кредитом в сумі 374 194,37 доларів США або 2 952 805,20 грн. (по курсу НБУ станом на 05 серпня 2010 р.)

Надалі, 15 грудня 2006 року на виконання умов генеральної угоди між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 010/02-2/935-06 за умовами якого ОСОБА_6 надано кредит в сумі 105 000 доларів США строком 30 жовтня 2013 року зі сплатою 12 % річних.

В подальшому , 09 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року, 19 серпня 2009 року та 26 лютого 2010 року, з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткові угоди, які боржником також не виконуються, станом на 05 серпня 2010 року за ОСОБА_6 рахується загальна заборгованість за кредитом 90 061,08 доларів США або 710 681,89 грн. (по курсу НБУ станом на 05 серпня 2010 р.)

15 березня 2007 року на виконання умов генеральної угоди між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 010/02-2/302-07, за умовами якого ОСОБА_6 надано кредит сумі 90 000 доларів США строком до 15 березня 2017 року зі сплатою 12 % річних.

15 листопада 2007 року банком було збільшено позичальнику ліміт кредитування до 460 000 доларів США.

В подальшому, 09 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року, 19 серпня 2009 року та 26 лютого 2010 року, з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника, між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткові угоди, які боржником також не виконуються , станом на 05 серпня 2010 року за ОСОБА_6 рахується загальна заборгованість за кредитом в сумі 479 352,29 доларів США, або 3 782 616,86 грн. (по курсу НБУ станом на 05 серпня 2010 р.)

04 березня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 010/02-57-08 та їй було надано кредит в сумі 500 000 доларів США доларів США строком до 03 березня 2018 року, із сплатою 15 % річних.

Крім того, 09 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року, 19 серпня 2009 року та 26 лютого 2010 року, з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника, між банком та ОСОБА_6 було укладено додаткові угоди, які боржником також не виконуються, станом на 05 серпня 2010 року за ОСОБА_6 рахується загальна заборгованість за кредитом в сумі 549 719,16 доларів США, або 4 337 888,87 грн. (по курсу НБУ станом на 05 серпня 2010 р.)

Остаточно ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», просило суд стягнути з відповідачки ОСОБА_6 заборгованість за кредитними договорами № 010/02-734-06 від 30 жовтня 2006 року, № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року, № 010/02-2/302-07 від 15 березня 2007 року, № 010/02-557-08 від 04 березня 2008 року на загальну суму 11 783 992, 82 коп. (1 493 326,9 доларів США по курсу НБУ станом на 05 серпня 2010 р.) та судові витрати по справі.

У листопаді 2010 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними та вказувала, що 30 жовтня 2006 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райфайзенбанк Аваль» було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/02-1 734-06/г.

Під час користування кредитними коштами банком було нав'язано їй укладання додаткових угод від 09 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року, 19 серпня 2009 року та 26 лютого 2010 року, до кредитних договорів. Вказані угоди з банком були укладені нею під час світової фінансово - економічної кризи, зростання курсу долара США, під погрозами відповідача про дострокове стягнення суми кредиту, загрозі втрати іпотечного майна, банкротства підприємства та звільнення найманих працівників. Внаслідок цього збільшились її зобов'язання по сплаті щомісячних платежів. Підписуючи додаткові угоди, на вкрай невигідних для себе умовах, ОСОБА_6 збільшила обсяг своїх зобов'язань на 118 031,54 доларів США.

Просила суд визнати додаткові угоди до кредитних договорів: №010/02-2/734-06 від 30 жовтня 2006 р., № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 р., №010/02-2/302-07 від 15 березня 2007 р. № 010/02-2/357-08 від 04 березня 2008 р. - недійсними з вищевказаних підстав.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2011 року первісний та зустрічний позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси 22 грудня 2011 року первісну позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині позовних вимог до ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Справа неодноразово була переглянута судами різних інстанцій.

04 листопада 2015 року позивач зменшив свої позовні вимоги та із врахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості за кредитними договорами просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами станом на 05 серпня 2010 року на загальну суму 1 460 696, 48 доларів США.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2015 року первісний позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну заборгованість за кредитними договорами станом на 05 серпня 2010 року в загальній сумі 1 460 696, 48 доларів США та судові витрати в розмірі 1 820 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_11, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісних позовних вимог районний суд вважав, що доводи представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та наявні в справі докази підтвердили обґрунтованість позовних вимог банку.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної 30 жовтня 2006 року генеральної кредитної угоди між сторонами було укладено 4 кредитні договори:

- № 010/02-2/734-06 від 30 жовтня 2006 року, згідно з яким ОСОБА_6 надано кредит в сумі 395 000 доларів США на строк до 30 жовтня 2013 року зі сплатою 12 % річних;

- № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року, згідно з яким ОСОБА_6 надано кредит в сумі 105 000 доларів США строком до 30 жовтня 2013 року зі сплатою 12 % річних;

- № 010/02-2/302-07 від 15 березня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_6 надано кредит в сумі 90 000 доларів США строком до 15 березня 2017 року зі сплатою 12 % річних;

- № 010/02-2/357-08 від 4 березня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_6 надано кредит в сумі 500 000 доларів США строком до 3 березня 2018 року зі сплатою 15 % річних.

При цьому, з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника між банком та ОСОБА_6 було укладено численні додаткові угоди.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконав свої зобов'язання перед перед ОСОБА_6, надавши позичальнику кредитні кошти згідно умов кредитних договорів, проте відповідачка в свою чергу взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, в зв'язку із чим утворилася заборгованість, яку позивач на підставі ч. 2 ст. 1050 ст. 1054 ЦК України та п. 1.9 договорів просив стягнути із ОСОБА_6

Розмір заборгованості був визначений в ході розгляду справи у суді першої інстанції за результатами проведення за клопотанням відповідачки двох експертиз, зокрема: судово-економічної експертизи № 2303/13-23 від 18 липня 2014 року та додаткової судово-економічної експертизи № 130/15-23 від 30 липня 2015 року. (а.с. 160, т.3; а.с. 69, т.4)

Так, судовим експертом Черкаського відділення Київського науково дослідного інституту судових експертиз було визначено заборгованість станом на 05 серпня 2010 року, за умови дійсності додаткових угод до кредитних договорів:

- за кредитним договором № 010/02-2/734 - 06 від 30 жовтня 2006 року в сумі 368 581,80 доларів США, з яких 357 869,53 доларів США - заборгованість за кредитом, 10 712,27 доларів США заборгованість за відсотками;

- кредитним договором № 010/02-2/935 - 06 від 15.12.06 року в сумі 84 615,81 доларів США, з яких 84 615,81 доларів США - заборгованість за кредитом

- кредитним договором № 010/02-2/302 - 07 від 15 березня 2007 року в сумі 478 167,34 доларів США, з яких 457 721,72 доларів США - заборгованість за кредитом, 20 445,62 доларів США заборгованість за відсотками;

- кредитним договором № 010/02-2/357 - 08 від 04 березня 2008 року в сумі 542 821,56 доларів США, з яких 531 229,13 доларів США - заборгованість за кредитом, 11 592,43 доларів США заборгованість за відсотками.

В апеляційній скарзі представник відповідачки вказує, що сторона відповідача категорично заперечує проти того, що кредитний договір від 30 жовтня 2006 року та кредитний договір від 15 грудня 2006 року були укладені в межах Генеральної угоди від 30 жовтня 2006 року, а перша та друга сторінки частини 1 Кредитного договору № 010/02-2/734-06 від 30 жовтня 2006 року та частини 1 кредитного договору № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року, копії яких надані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є сфальшованими.

Із аналізу наданої позивачем копії кредитного договору № 010/02-2734-06 від 30 жовтня 2006 року (а.с. 64, т.1) та наданої відповідачкою копії того ж договору (а.с. 146, т. 4) встановлено, що ч. 1 договору, наданого позичальнику, не містить уточнення «дії договору в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/734-06 г».

Такі ж розбіжності є і у договорі № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року (а.с. 82, т. 1) в порівнянні із примірником відповідачки (а.с. 163, т.4)

Крім того, апелянт посилається на відсутність на примірнику договору від 30 жовтня 2006 року позивача, зокрема на ст. 1 договору, відтиску печатки банку на підписі уповноваженої особи кредитора.

Перевіряючи в цій частині доводи апелянта, колегія суддів зауважує, що незважаючи на такі розбіжності, означені договори підписані сторонами та скріплені печаткою кредитора, чим дотримана обов'язкова письмова форма такого правочину. Відповідачкою у встановленому законом порядку законність укладення кредитних договорів в цілому чи окремих його частин не оспорювалася, а тому у силу ст. 204 ЦК України вони є правомірними.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про двозначність положень договорів, оскільки апелянт не зазначає яким чином розбіжності у підписаних нею примірниках договорів - як наданих позивачем до позовної заяви, так і тих, які ОСОБА_6 отримала після укладення - порушили її права та вплинули на обсяг її зобов'язань чи розмір заборгованості перед банком. Позивачем заявлялись вимоги про стягнення заборгованості на підставі чотирьох кредитних договорів без прив'язки до генеральної кредитної угоди. Кредитні договори є укладеними, відповідачка отримала кредитні кошти та частково здійснювала погашення заборгованості, розмір заборгованості визначений експертними дослідженнями, а факт укладення кредитних договорів в межах генеральної угоди або поза її межами не впливає на вирішення справи в частині позовних вимог позивача та стягнення простроченої заборгованості за такими договорами.

Ухвалюючи рішення про відхилення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6, районний суд виходив з того, що умови укладених між банком та ОСОБА_6 додаткових угод до кредитних договорів були вигідними для позичальника, були погоджені у встановленому законом порядку, позичальник проти них не заперечував, що доводить те, що такі умови договорів є результатом домовленості сторін, що сторони домовились про всі істотні умови та це відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України та, відповідно, відсутні підстави для визнання їх недійсними згідно зі ст. 233 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Із системного аналізу вимог ст. 233 ЦК України, роз'яснень пленуму ВСУ в п.п. 7, 19, 23 у Постанові № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», оцінюючи посилання ОСОБА_6 на вкрай невигідні умови банку для неї при укладенні оскаржуваних угод, судом вірно враховано за результатами проведених експертиз та порівняно заборгованість за умовами укладення та без укладення оскаржуваних договорів.

Судом достовірно встановлено, що укладені додаткові угоди до кредитних договорів зменшили фінансове навантаження на позичальника та мали на меті створити передумови для подальшого належного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором .

Апелянт вказує, що для з'ясування питання про те чи укладені додаткові угоди на вкрай невигідних для ОСОБА_6 умовах, необхідно визначити суму коштів, які б були сплачені ОСОБА_6 за весь період дії договорів.

Проте, наголошуючи на необхідності проведення таких обрахунків та вказуючи на негативний вплив додаткових угод на фінансовий стан відповідачки, апелянт протягом тривалого розгляду справи своїх розрахунків не надав, в зв'язку із чим такі посилання грунтуються на припущеннях та не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :