АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3586/16 Справа № 199/6764/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» (далі ПАТ «АКТАБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 31 липня 2012 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №/Т/974021, згідно з умовами якого вони надали відповідачу, у формі строкового кредиту, грошові кошти в розмірі 160.000 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, зі сплатою 25% річних.

Вказували, що п.1.1.1. кредитного договору кінцевим терміном повернення всієї суми заборгованості по кредиту визначено 30 липня 2017 року.

Зазначали, що у повному обсязі виконали свої договірні зобовязання щодо надання кредитних коштів відповідачу.

Посилаючись на те, що всупереч умовам договору про надання кредиту відповідач у повному обсязі не виконує свої зобовязання по поверненню кредиту, не здійснює чергові погашення, чим порушує взяті на себе зобовязання, передбачені умовами кредитного договору, внаслідок чого станом на 23 червня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 109.536 грн.22 коп., яка складається з строкової заборгованості по кредиту у розмірі 69.333 грн. 22 коп.; простроченої заборгованість по кредиту у розмірі 20.135 грн.52 коп.; строкової заборгованість по відсоткам у розмірі 3.793 грн.18 коп.; простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 15.812 грн. 63 коп.; пені за прострочення строків сплати кредиту у розмірі 255 грн.22 коп. та пені за прострочення строків сплати процентів у розмірі 206 грн. 45 коп., яку просили стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «АКТАБАНК» задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, кореспондує обовязку першої.

Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст.530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалам справи, що 31 липня 2012 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №/Т/974021, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 160.000 грн.

Згідно умов договору позичальник зобовязався сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 25% річних, з кінцевим терміном повернення до 30 липня 2017 року (а.с.47-49).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Банк виконав умови кредитного договору надавши грошові кошти.

Через неналежне виконання відповідачем умов договору та взятих на себе зобовязань станом на 23 червня 2015 року за кредитом утворилась заборгованість в загальному розмірі 109.536 грн.22 коп., яка складається з строкової заборгованості по кредиту у розмірі 69.333 грн.22 коп.; простроченої заборгованість по кредиту у розмірі 20.135 грн. 52 коп.; строкової заборгованість по відсоткам у розмірі 3.793 грн.18 коп.; простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 15.812 грн.63 коп.; пені за прострочення строків сплати кредиту у розмірі 255 грн.22 коп. та пені за прострочення строків сплати процентів у розмірі 206 грн. 45 коп.

Задовольняючи позовні вимоги банку у повному обсязі суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності у заявленому розмірі.

Втім, колегія суддів висновки суду першої інстанції в частині стягнення відсотків саме у розмірі 3.793 грн.18 коп. - строкової заборгованість по відсоткам та 15.812 грн. 63 коп. простроченої заборгованості по відсоткам не може визнати обґрунтованими виходячи з наступного.

В силу ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Пунктом 13 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що у рішенні щодо грошових зобов'язань має бути висновок суду про розмір грошових сум та детальний порядок його обчислення за кожною з вимог (стягнення процентів, пені тощо).

З п.1.1 кредитного договору вбачається, що сторонами при укладанні договору була визначено плата за користування кредитними коштами на рівні 25% річних.

З наданого позивачем деталізованого розрахунку заборгованості вбачається, що розрахунок заборгованості за відсотками з 31 липня 2012 року по 22 червня 2015 року (по дату звернення до суду) був здійснений з розрахунку 25%, тобто у відповідності до умов кредитного договору становив 12.704 грн.10 коп.

Втім, з 28 жовтня 2014 року по 22 червня 2015 року банком були знову нараховані відсотки з відсоткової ставки 43%.

Пунктом 4.1.1 спірного кредитного договору встановлено, що за порушення позичальником строку погашення кредиту або його частини відповідно до графіку погашення кредиту, нарахування процентів здійснюється з розрахунку 43% річних на суму простроченої заборгованості, з першого дня порушення строку погашення кредиту по день, що передує дню усунення вказаного порушення.

Згідно з п.2.7.1 кредитного договору про намір змінити розмір процентів за користування кредитом (в т.ч. простроченого), банк зобовязаний повідомити позичальника не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку її введення, а також надати (надіслати) для укладання додаткову угоду про внесення змін до цього договору. У разі згоди позичальника на зміну (збільшення або зменшення) розміру процентів він зобовязаний до застосування їх нового розміру, вказаної у додатковій угоді до цього договору, підписати та повернути останньому один екземпляр підписаної додаткової угоди.

Про намір змінити розмір процентів за користування кредитом (в т.ч. простроченого), банк зобовязаний повідомити позичальника не пізніше ніж за 20 календарних днів до дати початку введення, направивши на адресу позичальника інформаційного листа. Датою отримання листа позичальником в такому разі буде вважатися день, що слідує за днем,дата якого є дата поштового штемпеля відділу звязку на загальному реєстрі відправника, або дата, щодо якої у банку безспірна інформація про отримання такого листа позичальника п.2.7.2 кредитного договору.

Тобто, банк дійсно має право на збільшення процентної ставки за кредитним договором, втім лише у разі виконання умов передбачених самим кредитним договором, тобто письмового сповіщення позичальника.

Позивачем не доведено факту надсилання відповідачу відповідного повідомлення про збільшення розміру процентної ставки.

Під час слухання справи у суді апеляційної інстанції представник банку не заперечував той факт, що банк ніяких листів щодо збільшення процентної стави позичальнику не надсилав, та наполягав на тому, що підвищення та нарахування заборгованості за відсотками по ставці 25 та 43 є правомірним.

Крім того, з деталізованого розрахунку заборгованості вбачається, що банк не тільки нарахував відсотки за користування кредитом за період з 28 жовтня 2014 року по 22 червня 2015 року виходячи з відсоткової ставки 43%, а здійснив таке нарахування повторно, оскільки за цей же самий період ним вже було нараховані відсотки за користування кредитом виходячи з відсоткової ставки 25%.

Доводи відповідача, що п.14.3 ст.14 кредитного договору від 31 липня 2012 року в якості забезпечення її зобовязань позивачем було укладеного іпотечний договір з ОСОБА_3 колегія суддів вважає хибними та до уваги не приймає, оскільки в кредитному договорі міститься лише сім статей та 7.8 пунктів.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду та не можуть слугувати підставою для його скасування та відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення нарахованої заборгованості за відсотками на 3.048 грн. 53 коп., оскільки це нарахування повторне та не правомірне.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача та викладення другого абзацу резолютивної частини оскаржуваного рішення суду в іншій редакції

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини заочного рішення суду в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» заборгованість за кредитним договором №/Т/974021 від 31 липня 2012 року станом на 23 червня 2015 року в розмірі 106.487 грн.69 коп., яка складається з строкової заборгованості по кредиту у розмірі 69.333 грн.22 коп.; простроченої заборгованість по кредиту у розмірі 20.135 грн. 52 коп.; строкової заборгованість по відсоткам у розмірі 3.793 грн.18 коп.; простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 12.764 грн.10 коп.; пені за прострочення строків сплати кредиту у розмірі 255 грн.22 коп. та пені за прострочення строків сплати процентів у розмірі 206 грн. 45 коп.».

В решті заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4