Справа № 496/5991/15-ц
Провадження № 2/496/376/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року місто Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бобуйок А.Д.,

при секретарі Камочкіній А.Ю.,

за участю представника відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до начальника відділу безпеки товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека Гаєвського» ОСОБА_3, директора товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека Гаєвського» ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір позики, оформлений на імя директора товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека Гаєвського» ОСОБА_4 (позикодавець) від 14.07.2015 року, в який вона була примушена під погрозою насильства над собою та своєю сімєю внести у якості позичальника суму, свої паспортні данні та поставити свій підпис.

Свої вимоги мотивує тим, що з квітня 1988 року вона працює в аптеці «Аптека №1». За цей час вказане підприємство неодноразово реорганізовувалося та на сьогоднішній день підприємству привласнено назву ТОВ «Аптека Гаєвського». За час роботи вона займала різні посади, а з 2011 року була призначена на посаду завідувача рецептурно-виробничого відділу аптеки ТОВ «Аптека Гаєвського Аптека №21». Свої посадові обовязки вона виконувала сумлінно, за час її роботи жодних скарг та нарікань ні від керівництва (адміністрації), ні від пацієнтів на її адресу ніколи не було. Однак, 14.07.2015 року, в період її знаходження на робочому місці, до неї прибули працівники керівництва підприємства, за вимогою яких вона була відсторонена від свого робочого місця без будь-яких пояснень з їх сторони. Після цього за вимогою начальника відділу безпеки підприємства ОСОБА_3 вона була поміщена та утримувалась в окремому кабінеті, де він під погрозою її життю та здоровю, а також життю та здоровю її близьких, яку вона сприйняла реально, почав вимагати у неї 20000 грн. шляхом примушення її підписати надрукований на стандартному аркуші договір позики на імя директора підприємства ОСОБА_4, у якості позикодавця, з якою у неї були виключно робочі стосунки. Вона ніколи не зверталась до неї з будь-якими проханнями та особистими пропозиціями. У звязку з зазначеними погрозами ОСОБА_3 на папері, на якому заздалегідь був надрукований текст, в місцях, на які він їй вказав, вона була примушена написати «20000 двадцять тисяч», свої паспортні дані та підписати цей документ у якості позичальника. Вказує, що вона ніколи будь-яких договорів позики з директором підприємства ОСОБА_4 не укладала, будь-які грошові кошти в борг не отримувала, у звязку з чим вважає, що документ, який вона була змушена насильно підписати, є фальсифікацією, а отже має бути визнаний недійсним.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні на позові наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач начальник відділу безпеки ТОВ «Аптека Гаєвського» ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день розгляду справи, а судові повістки направлені за місцем його реєстрації повернуті до суду в звязку з його не проживанням. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про день розгляду справи належним чином.

Представник відповідачки директора ТОВ «Аптека Гаєвського» ОСОБА_4 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, при цьому підтримала письмові заперечення на позов.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що з 22 листопада 1995 року по 07 вересня 2015 року позивачка ОСОБА_2 працювала у ТОВ «Аптека Гаєвського».

За час роботи вона займала різні посади, а з 2011 року була призначена на посаду завідувача рецептурно-виробничого відділу аптеки ТОВ «Аптека Гаєвського Аптека №21».

Позивачка стверджує, що 14.07.2015 року, в період її знаходження на робочому місці, до неї прибули працівники керівництва підприємства, за вимогою яких вона була відсторонена від свого робочого місця без будь-яких пояснень з їх сторони. Після цього за вимогою начальника відділу безпеки підприємства ОСОБА_3 вона була поміщена та утримувалась в окремому кабінеті, де він під погрозою її життю та здоровю, а також життю та здоровю її близьких, яку вона сприйняла реально, почав вимагати у неї 20000 грн. шляхом примушення її підписати надрукований на стандартному аркуші договір позики на імя директора підприємства ОСОБА_4, у якості позикодавця.

При цьому позивачка зазначає, що ніколи не зверталась до директора підприємства ОСОБА_4 з будь-якими проханнями та особистими пропозиціями.

У звязку з зазначеними погрозами ОСОБА_3 на папері, на якому заздалегідь був надрукований текст, в місцях, на які він їй вказав, зі слів ОСОБА_2, вона була примушена написати «20000 двадцять тисяч», свої паспортні дані та підписати цей документ у якості позичальника.

Позивачка вказує, що вона ніколи будь-яких договорів позики з директором підприємства ОСОБА_4 не укладала, будь-які грошові кошти в борг не отримувала, у звязку з чим вважає, що документ, який вона була змушена насильно підписати, є фальсифікацією.

Наступного дня позивачка звернулась до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою, в якій просила внести відповідні відомості щодо протиправних дій начальника безпеки ТОВ «Аптека Гаєвського» ОСОБА_3 по відношенню до неї повязаних з вимаганням під погрозою її життю та здоровю, а також життю та здоровю її близьких, 20000 грн. шляхом примушення її підписати надрукований на стандартному аркуші договір позики на імя директора підприємства ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, про що свідчить відповідна заява (а.с.7).

Крім цього, того ж дня позивачка звернулась з заявою до ТОВ «Аптека Гаєвського», в якій просила видати їй належно оформлену трудову книжку, виплатити всі суми, що належать їй від підприємства, видати довідку про її роботу на даному підприємстві та розмір заробітної плати, письмово повідомити її про нараховані при звільненні грошові суми, а також видати їй копію розпорядження (наказу) про її звільнення з роботи (а.с.8).

При цьому судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів ані про отримання згаданих заяв адресатами, ані відповідних відповідей на них, що ставить під сумнів твердження позивачки про укладення вказаного правочину.

В свою чергу, відповідачка директор ТОВ «Аптека Гаєвського» ОСОБА_4 надала суду заперечення, в якому вказує, що за період роботи ОСОБА_2 в ТОВ «Аптека Гаєвського» між нею та товариством договори позики, а також буді-які інші цивільно-правові угоди не укладалися. Також і не укладалися будь-які угоди, в тому числі договори позики, між нею, як фізичною особою, і позивачкою, а тому факти, викладені у позовній заяві, є неправдивими та такими, що не відповідають дійсності.

При цьому зі сторони позивачки не було надано доказів, що спростовували б або ставили під обґрунтований сумнів вище наведені обставини справи, зокрема не надано відомостей про наявність у відповідачів оспорюваного договору позики.

Виходячи з викладеного суд вказує, що відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, надати суду докази, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження наявності оскаржуваного договору позики відсутні.

За таких обставин, суду не надано жодних доказів на підтвердження укладення між сторонами договору позики та в матеріалах справи відсутній відповідний договір позики від 14.07.2015 року, тобто відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що договір позики між сторонами не укладався, тому за таких обставин приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до начальника відділу безпеки товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека Гаєвського» ОСОБА_3, директора товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека Гаєвського» ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_5