Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Протасова О. М. ,

при секретарі Чайка О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цим позовом, уточнивши який, зазначив, що з 26.12.2006 р. по 18.11.2014 р. перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого спільних дітей не було. До укладення шлюбу 31.08.2005 р. за договором купівлі-продажу він купив у неї ? частину квартири АДРЕСА_1. Решту частини квартири ? він купив 27.01.2007 р. у відповідача ОСОБА_3 Маючи потребу у погашенні кредитів, він вирішив продати квартиру, однак стан здоровя не дозволяв йому особисто займатись цим питанням. Тому 17.03.2015 р. надав ОСОБА_2 довіреність на продаж зазначеної квартири. ОСОБА_2, скориставшись цим, 21.04.2015 р. шляхом обману за допомогою відповідача ОСОБА_4 - приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області уклала договір нібито купівлі-продажу квартири зі своєю матірю ОСОБА_3 Однак гроші за квартиру фактично не передавались, експертна оцінка квартири була занижена, згоди на продаж своєї частки квартири ОСОБА_2 не надавала, склад осіб, зареєстрованих у квартирі, при укладенні договору перевірений не був. Вбачаючи у цьому шахрайську домовленість відповідачів, просив визнати договір купівлі-продажу квартири від 21.04.2015 р. недійсним як такий, що вчинений під впливом обману.

У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та зазначила, що з її боку ніякого обману не було, згоду на продаж належної їй частини квартири вона висловила своїм підписом у договорі купівлі-продажу, а покупця квартири - ОСОБА_3 було визначено за усною домовленістю з позивачем з метою уникнути можливого арешту квартири банком. Довіреність позивач видав без ніякого тиску на нього.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_4 позов також не визнала, посилаючись на те, що позивач, особа якого була встановлена, довіреність підписав особисто в її присутності, перед цим відповідні положення цивільного законодавства були йому розяснені, дієздатність перевірено. Ця довіреність відкликана позивачем не була, тому при укладенні договору купівлі-продажу квартири сумніву у повноваженнях ОСОБА_2 у неї не було. Що стосується експертної оцінки квартири, то вона є дійсною протягом 6 місяців з дня її проведення 23.12.2014 р., тому підстав піддавати сумніву її чинність також не було. Довідка ЖЕК про склад сімї була надана 21.04.2015 р. до укладення договору купівлі-продажу, а факт передачі грошей за квартиру підтверджується підписами сторін під договором. Оскільки при посвідченні зазначеного договору вимоги Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України були дотримані нею повністю, а факт обману позивач не довів, просила у позові відмовити.

Вислухавши сторони та їх представників: позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, та відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно, які діють на підставі угод, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, на підставі такого.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 17.03.2015 р. позивач видав ОСОБА_2 довіреність на продаж квартири АДРЕСА_2, яка належала йому на підставі договорів купівлі-продажу: 1/4 частина на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 31.08.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 та зареєстрованого за №7132, та ? частини на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 27.01.2007 р., посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого за №2-485.

Зазначена довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 та зареєстрована за №461.

Згідно з довіреністю, вона підписана у присутності нотаріуса; особу довірителя встановлено, дієздатність перевірено.

Як вбачається з цієї довіреності, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси з питання продажу належної йому квартири АДРЕСА_2 за ціну та на умовах, йому та їй відомих, для чого надав право виконувати всі дії, повязані з цією довіреністю, у тому числі, розписуватись за нього, підписати договір купівлі-продажу та провести його державну реєстрацію.

З договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 та зареєстрованого за №695, судом встановлено, що на підставі цієї довіреності ОСОБА_2 продала належну позивачу квартиру ОСОБА_3 за 100000 грн., які були отримані продавцем від покупця повністю при нотаріальному посвідченні цього договору; повний розрахунок та відсутність матеріальних та інших претензій один до одного сторони договору підтвердили своїми підписами.

Згідно з п.14 зазначеного договору купівлі-продажу, сторони підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного, а також не є зловмисним.

Згідно зі ст.230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним як такий, що вчинений під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відмовляючи у задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_2, суд виходить з такого.

За змістом ч.1 ст.237, ч.3 ст.238, ч.1 ст.241 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, а також щодо інших осіб, встановлених законом, або перевищувати свої повноваження.

Позивач вважав, що відповідач ОСОБА_2, ввівши його в оману, неналежно виконала надане ним доручення, однак доказів обману з її боку, а також тих обставин, що вона діяла в своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої вона одночасно є, чи щодо інших осіб, встановлених законом або з перевищенням повноважень, суду не надав.

Окрім того, правовідносини між позивачем та його представником за довіреністю - ОСОБА_2 предметом даного судового розгляду не є.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача до відповідача ОСОБА_3, суд виходить з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона як покупець навмисно ввела його як продавця в оману щодо обставин, які мають істотне значення, або заперечувала наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, чи замовчувала їх існування.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача до приватного нотаріуса ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.26 зазначеної постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину; нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

У звязку з цим суд вважає, що позивач необґрунтовано заявив вимоги до нотаріуса, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а тому вони не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтуються на законі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3,10,60,88,110,118-120,212,214,215, 293-296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задолволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_9