Справа №489/7483/15-ц 05.07.2016 05.07.2016
Провадження №22-ц/784/1573/16
Справа №489/7483/15-ц
Провадження № 22-ц/784/1573/16 Головуючий першої інстанції: Кокорєв В.В.
Категорія: 50 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.

за участю: позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки та зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и л а :

01 грудня 2015 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки та зміну розміру аліментів.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що з 1996 р. по 2012 р. перебувала з відповідачем у шлюбі, мають двох дітей: неповнолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Посилаючись на те, що відповідач допомоги на утримання дітей не надає, просила, стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі заяви і: на утримання ОСОБА_5 - до досягнення повноліття, а на утримання ОСОБА_6 до закінчення нею навчання.

В подальшому позивачка змінила позовні вимоги: просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення нею 23 років та 1/4 частину всіх видів заробітку на утримання ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2016 р. позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 1 грудня 2015 р. і до 31 серпня 2016 р.

Змінено розмір аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 1 грудня 2015 р. до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з відповідача на користь держави 974 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду та як на таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду змінити, ухвалити нове про задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів тільки на користь ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони є батьками двох дітей: неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які постійно проживають з матір'ю та знаходяться на її утриманні.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2012 р. з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 травня 2012 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

26 листопада 2015 р. ОСОБА_6 досягла повноліття, у звязку із чим стягнення з відповідача аліментів на її утримання припинено.

ОСОБА_6 постійно проживає з матірю, знаходиться на її утриманні та є студентом І курсу медичного факультету Запорізького державного медичного університету денної форми навчання за державним замовленням, до 01 лютого 2016 р. отримувала стипендію в сумі 730 грн. (а.с. 13, 53). Відповідач по досягненню дочки повноліття матеріальної допомоги на її утримання не надає.

В силу ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено, що позивачка несе витрати з утримання дочки.

З урахуванням того, що дочка сторін продовжує навчання, не працює, на час вирішення спору стипендію та інші самостійні доходи не отримує, вона потребує матеріальної допомоги.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 є працездатною особою, працевлаштований, має постійний дохід, інших утриманців не має.

З урахуванням викладених обставин щодо матеріального становища дочки сторін та відповідача, продовження дочкою навчання у вищому навчальному закладі, суд обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати для утримання дочки матеріальну допомогу та зобовязаний надати таку допомогу у звязку з продовженням навчання і правильно визначив розмір аліментів 1/8 частина.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має матеріальної можливості утримувати повнолітню дочку не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 має постійне місце роботи та отримує заробітну плату, доказів наявності на час вирішення спору інших утриманців крім спільних з позивачкою дітей ним суду не надано як і доказів створення нової сім'ї і її матеріального становища. Посилання відповідача на необхідність лікувати непрацездатного батька-інваліда другої групи також не може бути враховано, оскільки ці події мали місце протягом 2012-2013 років, а на час вирішення даного спору батько відповідача помер.

Також безпідставними є посилання відповідача на необхідність винаймати житло, оскільки в матеріалах справи є докази отримання ним від позивачки грошової компенсації за його частку у квартирі в порядку розподілу спільного майна подружжя (а.с. 81-83), а крім того він є співвласником квартири АДРЕСА_1.

Щодо намагання оспорити в апеляційній скарзі факт продовження навчання ОСОБА_6, то слід зауважити наступне.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачкою на підтвердження продовження дочкою навчання були надані дві довідки: № 7266 від 09 жовтня 2015 р. (а.с. 13) та № 7967 від 18 квітня 2016 р. (а.с. 53).

Сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судового засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті (ч.1 ст. 131 ЦПК України).

Відповідач на спростування наданих позивачем доказів продовження навчання ОСОБА_6 своїх доказів суду не надавав, але в апеляційній скарзі просить витребувати з навчального закладу документи, які підтверджують (або спростовують) справжність наданих позивачем довідок.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частини 1, 2 ст. 303 ЦПК України).

Таким чином, апеляційний суд обмежений у можливості дослідження нових доказів.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_3 брала участь у розгляді справи у суді першої інстанції, але клопотань щодо витребування доказів не заявляла, доказів неможливості отримання від навчального закладу відомостей щодо навчання дочки відповідача також не надавала, а тому відсутні підстави як для витребування нових доказів, так і неприйняття в якості доказів продовження навчання повнолітньою дочкою сторін наданих позивачем довідок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 не оскаржується, а тому не є предметом перегляду апеляційною інстанцією.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: