АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/686/16 Головуючий 1 -ї інст.- Якименко Л.О.
Справа № 619/798/15-ц Доповідач -Зазулинська Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, усунення перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково; зобов"язано ОСОБА_4 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_3 житловим будинком з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 25 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 121,80 грн. судового збору, а ухвалою від 25 листопада 2015 року виправлено описку в абз.5 3 арк. мотивувальної частини рішення з викладенням останнього речення в редакції: "про рішення суду про розірвання шлюбу вона дізналась від представника відповідача в суді, тому 15.10.2015 року нею було подано заяву про скасування заочного рішення".

В апеляційних скаргах:

ОСОБА_3 просить змінити рішення суду першої інстанції від 02 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позову і прийняти рішення про усунення перешкод у користуванні житловим будинком літ."А-1" загальною площею 169,2 кв.м. з надвірними будівлями : сараї літ."Б" і "Г", альтанка літ."В", басейн літ."Д", гараж літ.С", вигрібна яма літ."Ж", колонка, огорожа №№1-3 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення її в цей будинок з надвірними будівлями.

В обгрунтування скарги посилається на невідповідність фактичним обставинам висновку суду про ненадання нею доказів виселення її з будинку відповідачем, оскільки нею було доведено, що будинок використовувався і використовується для її, дітей та відповідача сезонного проживання, проте відповідач перешкоджає її вселенню до будинку, у неї відсутні ключі від будинку.

Вказані обставини, які є важливі та істотно впливають на вирішення спору, всупереч правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-115 цс13 не були враховані судом.

Також вказує, що є власником спірного будинку і на підставі ч.1 ст.150 ЖК України, ст.124 Конституції, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.1 ст.319, ст.ст.321,379,382,383,391 ЦК України вправі користуватися ним у тому числі для проживання і проживання дітей і вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову і змінити рішення в цій частині відмовивши у задоволенні позову.

При цьому посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неналежну оцінку доказів відповідача.

Вказує, що позивач умисно замовчувала той факт, що на час звернення з позовом їй було відомо про рішення суду про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_4, а суд не дав належної правової оцінки доказам та доводам представника ОСОБА_4 про те, що останній не перебуває у сімейних відносинах з ОСОБА_3 та не проживає у спірному будинку.

Вважає, що всупереч вимогам ч.3 ст.10, ст.60 п.6 ч.2 стє.119 ЦПК України позивач не надала до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених в позові обставин: що саме відповідач чинить їй перешкоди у користуванні будинком, не зазначила якими саме діями він чинить їй перешкоди, а доданий до позову лист начальника ЦТО УДСО при ГУ МВС України в Харківській області не підтверджує її доводів, що саме ОСОБА_4 перешкоджає їй користуватися будинком.

Звернувшись до суду позивач також умисно не повідомила суд про те, що вже зверталась з тотожнім позовом, у задоволенні якого було відмовлено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 підлягає відхиленню з таких підстав.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 05.09.1998 року, мають двох неповнолітніх синів: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі рішення ХХ1 сесії ХХ1У скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 13 липня 2004 року ОСОБА_3 видано державний акт сер. НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га., розташовану в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням ділянки « для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд".

Під час перебування у шлюбі на вказаній земельній ділянці сторонами було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями, право власності на який визнано за ОСОБА_3 чинним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14.12.2011 року.(а.с.8).

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 грудня 2014 року , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення.

З вказаних судових рішень суду першої і апеляційної інстанції убачається, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за їх недоведеністю. Апеляційний суд в своїй ухвалі вказав також на ненадання позивачкою доказів на підтвердження того, що право власності на спірний будинок зареєстровано за нею у відповідності до вимог ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обмежень».

Звернувшись з позовом вдруге ОСОБА_3 надала до нього витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого убачається, що 13.01.2012 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована за нею на підставі рішення Дергачівського районного суду у справі № 2010/2-2425/11 від 14.12.2011 року.

У обгрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що вказаний будинок використовувався їх сім»єю для сезонного проживання в ньому з метою у першу чергу оздоровлення дітей: у літній та теплий осінній періоди року.

Проте, відповідач і на час цього її звернення до суду перешкоджає їй користуватися будинком , від якого вона не має ключів.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що спір між сторонами є вирішеним, колегія суддів вважає безпідставними.

З матеріалів справи та пояснень осіб, які беруть участь у справі. також убачається, що між сторонами існують судові спори про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_3 в частині того, що відповідач ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у користуванні спірним будинком.

З вказаним висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи. У обґрунтування цього висновку судом наведені досліджені в судовому засіданні та належним чином оцінені докази і доводами апеляційної скарги представника відповідача цей висновок суду не спростовується.

Проте, всупереч цьому висновку, суд відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_3 про вселення у спірний будинок, водночас пославшись при цьому на норми ЦК України, що регулюють права власника на володіння, користування та розпорядження майном на власний розсуд, використовувати житловий будинок для власного проживання, проживання членів сім»ї та інших осіб та вимагати усунення перешкод на здійснення цих прав , та на норми ЖК України, які регулюють виселення осіб з житлового приміщення та вказав на недоведеність позивачкою того, що відповідач виселив її з будинку, що вона намагалася вселитися до нього, але не змогла здійснити цього.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням в цій частині, оскільки воно грунтується на висновках, які суперечать висновкам, покладеним в основу рішення про задоволення позову, ці висновки не відповідають вимогам закону і обставинам справи.

Посилаючись на те, що з вини відповідача вона не має доступу до спірного будинку, позивач правомірно просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом її вселення в будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

Спір між сторонами про поділ майна не є вирішеним, отже на цей час вони мають рівні права на користування майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Проте, дійшовши висновку про перешкоди у праві володіння та користування будинком , які позивачу чиняться відповідачем, суд безпідставно відмовив у задоволенні її вимог про усунення цих перешкод шляхом вселення до будинку, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню на підставі п. п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2,3 ч.1 ст. 307,ст. ст. 309 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про вселення скасувати. Задовольнити вказані вимоги. Вселити ОСОБА_3 в житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) Н.О.Міненкова