у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенської Інни Романівни, ОСОБА_9, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі договору міни від 24 лютого 2001 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 грудня 2005 року належить квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира є предметом іпотечного договору, укладеного 15 травня 2006 року між ним та ВАТ «Державний ощадний банк України» в якості забезпечення зобов'язання за кредитним договором від 12 травня 2006 року, укладеним між ОСОБА_10 та ВАТ «Державний ощадний банк України».

Позивач зазначає, що 15 грудня 2014 року до його квартири прийшов ОСОБА_7 та пред'явив договір купівлі-продажу від 05 грудня 2014 року, згідно якого він придбав у ПАТ «Державний ощадний банк України» вказану квартиру та відповідно просив її звільнити. З вказаного договору вбачається, що він укладений на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та на умовах передбачених іпотечним договором.

Позивач вважає, що вказаний договір укладений з порушенням ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки його не було повідомлено за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу квартири про свій намір укласти вказаний договір. Крім того, право продажу нерухомого майна належить його власнику, а діючим Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачена можливість укладення договору відчуження нерухомого майна на підставі такого правовстановлюючого документа як іпотечний договір з застереженням про право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Крім того, ОСОБА_7 відчужив спірну квартиру ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 23 січня 2015 року.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 05 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «Державним ощадний банк України» та ОСОБА_7 та витребувати вказану квартиру з незаконного володіння ОСОБА_9

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2014 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенської І.Р. від 05 грудня 2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-4 квартири НОМЕР_1, яка складається з 1 - коридор, 2, 5, 6, 7 - житлові, 3 - кухня, 4 - санвузол, I,II - балкони, загальна площа 86, 1 кв. м, жила площа - 59,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_9 нерухоме майно, а саме: в житловому будинку літ. А-4 квартиру НОМЕР_1, яка складається із: 1 - коридор, 2, 5, 6, 7 - житлові, З - кухня, 4 - санвузол, І,ІІ - балкони, загальна площа 86,1 кв. м, жила площа 59,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не надав належних доказів того, що ОСОБА_6 отримав повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та про намір банку продати іпотечне майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. У зв'язку з цим відсутні правові підстави для задоволення інших позовних вимог, оскільки вони є похідними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають вимогам матеріального й процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 травня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк», та ОСОБА_10 був укладений кредитний договір та Додаткова угода до нього від 19 травня 2006 року, згідно з яким ОСОБА_10 отримала від банку кредитні кошти в сумі 403 830,00 грн зі сплатою 16,5 % річних на умовах та в строки визначені цим договором.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 15 травня 2006 року між банком та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір та додатковий договір до іпотечного договору від 28 серпня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «ІІро іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основною зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель мас право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - зверненняи стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 33 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намірукласти цей договір. У разі невиконання цієї умови

іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за

відшкодування завданих збитків.

Пунктом 6.6 іпотечного договору визначено, що за цим договором іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадку, якщо іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі, він зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу з іншою особою.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за кредитним договором від 12 травня 2006 року, забезпеченого іпотечним договором від 15 травня 2006 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» здійснило продаж предмету іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6 Продаж було здійснено шляхом укладення між ПАТ Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу від 05 грудня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу.

23 січня 2015 року ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу відчужив спірну квартиру ОСОБА_9

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що відсутні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України», як продавцем, та ОСОБА_7, як покупцем, оскільки перед укладенням вказаного договору купівлі-продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» були виконані вимоги ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умови іпотечного договору щодо направлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу повідомлення ОСОБА_6 про свій намір укласти договір купівлі-продажу з іншою особою, що підтверджується листом ПАТ «Державний ощадний банк «України» від 24 жовтня 2014 року на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12 про продаж предмету іпотеки, розрахунку заборгованості, які були надіслані зазначеним особам, що підтверджується описом поштового вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення 27 жовтня 2014 року ОСОБА_6, що підтверджується його підписом. Крім того, апеляційний суд дійшов до правильного висновку, що у зв'язку з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки вони є похідними.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук Г.І. Мостова