АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/983/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Талалай О.І.,

суддів: Костенка А.М., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю представника апелянта Москалюк С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, Орган опіки і піклування Хмельницької міської ради, про виселення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначило, що з ОСОБА_2 у травні 2008 року був укладений кредитний договір № HMIBG7, відповідно до якого наданий кредит у розмірі 350000 грн строком до 08 травня 2023 року із сплатою відсотків за користування ним. Кредит наданий на поліпшення якості окремої квартири АДРЕСА_1. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 травня 2008 року з ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № HM1BG7, згідно з яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконувала, тому рішенням Хмельницького міськрайонного суду, що набрало законної сили 16 вересня 2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3 Письмова вимога про виселення з квартири відповідачами не виконана.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2016 року в позові відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом не враховано наявність іншого житла у відповідачів, до чиєї компетенції належить право надавати інше житло у разі їх виселення, не перевірено чи відсутні вільні приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у м. Хмельницькому. Не враховано, що відповідачі не відносяться до переліку громадян, визначених ч. 1 ст. 114 ЖК України, яким повинно бути надано інше жиле приміщення, а також те, що ч. 2 ст. 109 ЖК України на кредитора не покладено обов'язок за власний рахунок надавати житло боржнику, який підлягає виселенню з предмета іпотеки. При ухваленні рішення судом порушено порядок, встановлений для вирішення питання про виселення.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримала.

Інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені. Відповідачі від отримання судових повісток відмовилися, що підтверджується відміткою поштового відділення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 08 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № HMIBG7, відповідно до умов якого останній наданий кредит у розмірі 350000 грн строком до 08 травня 2023 року із сплатою відсотків за користування ним. Кредит наданий на поліпшення якості окремої квартири АДРЕСА_1. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 травня 2008 року між банком і ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № HM1BG7, згідно з умовам якого нею передано в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1. Взяті на себе за кредитним договором зобов'язання ОСОБА_2 не виконувала. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду, що набрало законної сили 16 вересня 2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що оскільки квартира, яка є предметом іпотеки, не була придбана за рахунок кредиту, тому виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення є неможливим.

Такий висновок суду щодо вимог про виселення ОСОБА_2 разом із малолітніми дітьми ОСОБА_5 2006 року народження і ОСОБА_4 2010 року народження узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Порядок виселення із займаного житлового приміщення встановлено ст. 109 ЖК України, відповідно до ч. 2 якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

У зв'язку з наведеним не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги про порушення судом порядку, встановленого для вирішення питання про виселення, що стосується вимог про виселення ОСОБА_2 разом із малолітніми дітьми.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на необхідність виселення ОСОБА_2 з дітьми у квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності ОСОБА_3, так як це суперечить вимогам ч. 1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Тому, рішення суду першої інстанції в цій частині ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Разом з тим, рішення суду в частині відмови в позові до ОСОБА_3 не відповідає вимогам закону.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 грудня 2015 року ОСОБА_3 окрім квартири переданої в іпотеку, є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 45-47).

Статтею 109 ЖК України передбачено захист житлових прав громадян при виселенні з житлового приміщення, що було у їх власності, але не було предметом іпотеки.

На думку колегії суддів при цьому необхідно враховувати чи є таке житлове приміщення єдиним житлом особи, що підлягає виселенню. Оскільки ОСОБА_3 у тому ж населеному пункті на праві особистої власності належить інше житло, вона може бути виселена згідно з вимогами позивача у це житло з квартири, яка є предметом іпотеки.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові до ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати позивача підлягають стягненню з ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2016 року в частині відмови в позові до ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 у квартиру АДРЕСА_3.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у сумі 669 грн 90 коп (шістсот шістдесят дев'ять грн 90 коп).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.І. Талалай

Судді: А.М. Костенко

І.В. Пєнта

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Стефанишин С.Л. Провадження: № 22-ц/792/983/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 27