Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Кожух О.А., Кеміня М.П.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

16 грудня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» (далі Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, який мотивувало тим, що 13 грудня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого в даний час є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1579-072/07Р, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 19 522,00 долари США терміном з 13 грудня 2007 року до 13 грудня 2014 року зі сплатою 12,99 % річних.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 1579-072/907/Р, термін дії якого визначено до 13 грудня 2017 року.

13 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед Банком за кредитним договором №1579-072/907/Р, термін дії якого визначено до 13 грудня 2017 року.

У відповідності до умов договорів поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати з ОСОБА_1 солідарно перед Банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором кредиту.

Позивач свої зобов'язання за даним договором виконав повністю, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань виникла заборгованості за договором кредиту, яка станом на 26 травня 2015 року становить загальну суму 16 077,54 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Банку зазначену вище суму заборгованості і вирішити питання по судових витратах.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивач ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просив скасувати оскаржуване ним рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги - судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що поручителі зобов'язалися нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання у повному обсязі зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного й у повному обсязі повернення основної суми боргу за кредитом, та незаконно відмовив у задоволенні позову, тоді як наявні всі підстави для солідарного стягнення суми боргу із відповідачів у зв'язку з неналежним виконанням останніми умов договору кредиту і договорів поруки, в порядку передбаченому зазначеними договорами.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - Ігнатенко С.С. просить апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що вимога Банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з усіх трьох відповідачів не ґрунтується на нормах закону, оскільки договори поруки не містять домовленості між Банком та поручителями щодо спільної поруки, а тому підстав для спільної відповідальності немає, що тягне за собою правомірну відмову в задоволенні позову. Крім того, на думку представника, позивачем при поданні позовної заяви заявлено до стягнення суми із пропуском строку позовної давності, що також є підставою для відмови у позові.

Ігнатенко С.С. та ОСОБА_5, які представляють інтереси відповідача ОСОБА_2, просили відхилити апеляційну скаргу з підстав зазначених в запереченні і залишити без змін законне та обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Представник Банку та інші відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся сторін.

Заслухавши доповідача, пояснення Ігнатенка С.С., дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як матеріалами справи так і судом встановлено, що 13 грудня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1579-072/07Р, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 19 522,00 долари США, з кінцевим терміном погашення до 13 грудня 2014 року зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом (а.с. 9-20).

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 13 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 1579-072/907/Р, термін дії якого визначено до 13 грудня 2017 року (п. 4.1).

13 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки на забезпечення вказаного вище зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 1579-072/907/Р від 13 грудня 2007 року, термін дії якого визначено до 13 грудня 2017 року (п. 4.1).

Встановлено, що Банк свої зобов'язання за договором кредиту виконав повністю, надавши позичальнику ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 19 522 долари США, що підтверджується квитанцією № 33 від 13 грудня 2007 року про здійснення валютно-обмінної операції (а.с. 22) та не заперечується сторонами по справі.

Пунктами 1.1. договорів поруки передбачено, що поручителі, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, зобов'язуються нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 1579-072Р від 13 грудня 2007 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 13 грудня 2014 року у розмірі 19522 долари США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного Договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з боржника та поручителів солідарно заборгованості за кредитним договором суд виходив з того, що положення ст. 554 ЦК України - особи, які дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором - не можна застосовувати до правовідносин, що виникли із двох самостійних договорів поруки, оскільки така порука не є спільною і відповідно вказаною нормою закону передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки, а не декількох поручителів за різними договорами поруки, оскільки поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарної відповідальності один перед одним, а Банк не пред'явив вимоги до кожного із поручителів на підставі самостійних договорів поруки.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктами 4.4, 4.5 кредитного договору №1579-072/07Р від 13 грудня 2007 року встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 233 долари США, щомісяця до 10 числа наступного місяця.

Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (а час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, зазначеного в п. 1.2 даного Договору.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка згідно наданого розрахунку станом на 26 травня 2015 року становить загальну суму 16077,54 дол. США та складається із: заборгованості по тілу кредиту - 9690,66 дол. США і заборгованості по відсотках - 6386,88 дол. США (а.с. 6-8).

За нормами статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, у разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобовязання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не має права пред'явити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

Встановлено, що з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено окремі договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником ОСОБА_1 як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

З огляду на викладене й на відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного законодавства та в умовах договорів поруки, підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України немає.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 11 листопада 2015 року (справа № 6-511цс15).

Таким чином, оскільки предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником, колегія суддів приходить до висновку, що з боржника й кожного з поручителів окремо підлягає стягненню солідарно заборгованість за кредитним договором, а це відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» і солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК».

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем станом на 26 травня 2015 року становить 16077,54 доларів США за кредитом та 0 грн. - за пенею, в тому числі:

- кредит у розмірі 9690,66 дол. США;

- проценти у розмірі 6386,88 дол. США.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» лише 23 грудня 2015 року звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № 1579-072/07Р від 13 грудня 2007 року, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 26 травня 2015 року становить загальну суму 16077,54 доларів США і складається з:

- простроченої заборгованості по тілу кредиту за період з 01.07.2011 року по 26.052015 року у сумі 9960,66 доларів США;

- прострочених відсотків за користування кредитом нарахованих за період з 01.06.2010 року по 26.05.2016 року у сумі 6386,88 доларів США.

Згідно вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що 9 лютого 2016 року відповідач 2 ОСОБА_2 в особі адвоката Ігнатенко С.С. подав заяву про застосування позовної давності щодо стягнення з відповідачів заборгованості на загальну суму 7395,25 доларів США, і, на думку колегії суддів, така заява є обгрунтованою й з врахуванням роз'яснення, викладеного у п. 2.1 Постанови Пленуму ВГС України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29 травня 2013 року, якщо відповідачів у справі два чи кілька, то суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності згаданої заяви лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду.

З урахуванням положень ст.ст. 257, 258 ЦК України та звернення Банку в суд із позовом 23 грудня 2015 року, загальний строк позовної давності, який не пропущений та за який позивач вправі заявляти позовну вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредиту та по простроченим відсоткам, які підлягали до сплати щомісячними черговими платежами до 10 числа наступного місяця, становить період з 23.12.2012 року по 23.12.2015 року, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає прострочена заборгованість по тілу кредиту за період з 23.12.2012 року по 26 травня 2015 року, а заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом - за період 23 грудня 2012 року по 26 травня 2015 року.

З урахування даних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що в частині стягнення простроченої заборгованості по тілу кредиту за період з 01.07.2011 року по 26.05.2015 року в сумі 9960.66 доларів США підлягає стягненню прострочена заборгованість по тілу кредиту за період з 23.12.2012 року по 26.05.2015 року (в межах заявлених позовних вимог) в сумі 9 690,66 - 3 915.66 = 5 775,00 доларів США, а в частині стягнення заборгованості по відсоткам за період з 01.06.2010 року по 26.05.2015 року в сумі 6386,88 доларів США підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за період з 23.12.2012 року по 26.05.2015 року (в межах заявлених позовних вимог) в сумі 6386.88 - 3479,59 = 2 907,29 доларів США, а всього 8682,29 доларів США.

З огляду на викладене і на підставі ст. 309 ЦПК України апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог по 2806 грн. 30 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2)) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», , місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, заборгованість за Кредитним договором № 1579-072Є07Р від 13 грудня 2007 року станом на 26 травня 2015 року у розмірі 8682,29 (вісім тисяч шістсот вісімдесят два долари 29 центів) долари США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» , місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, заборгованість за Кредитним договором № 1579-072Є07Р від 13 грудня 2007 року станом на 26 травня 2015 року у розмірі 8682,97 (вісім тисяч шістсот вісімдесят два долари 29 центів) долари США.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» витрати по оплаті судового збору в сумі по 2086 грн. 30 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: