Справа№ 642/2060/14-ц
провадження №2/642/727/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Бондаренка В.В.

за участю секретаря - Рижко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою і надвірними будівлями, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою в житловому будинку №24 по вул. Черкаській в м. Харкові.

В подальшому після проведення судової будівельно-технічної експертизи № 12761 від 22.04.2015 року та додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 10802 від 29.02.2016 року уточнив свої позовні вимоги та просив визначити порядок користування земельною ділянкою у житловому будинку за вказаною вище адресою відповідно до 4 варіанту порядку користування у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 10802 від 29.02.2016 року, а саме: частина земельної ділянки площею 28,0 кв.м залишається у загальному користуванні співвласників; 1 співвласнику на 26/100 частин виділяється у користування земельна ділянка площею 237 кв.м; так як частина земельної ділянки залишається у спільному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 223 кв.м, в тому числі під будівлями. 2 та 3 співвласникам на 74/100 частини виділяється у користування земельна ділянка площею 674 кв.м; так як частина земельної ділянки залишається у спільному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 660 кв.м, в тому числі під будівлями. Границя розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянки: від лінії забудови по вул. Черкаська, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 1,50м, 3,0м і 6,97м, далі по прямій лінії довжиною 6,50м, потім повернув на право по прямій лінії довжиною 19,14м до ділянки загального користування, далі від ділянки загального користування по прямій лінії довжиною 19.15 м до границі земельної ділянки, розділивши на відрізки розмірами 7,95м і 22,05 м (схема в додатку№4).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник зявилися, підтримали свої позовні вимоги та пояснили, що житловий будинок з надвірними будівлями № 24 по вул. Черкаській у м. Харкові на теперішній час по праву власності зареєстрований наступним чином: 37/100 частин - на імя ОСОБА_2, 37/100 частин - на імя ОСОБА_3, 26/100 частин - на імя ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2008 року.

Порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою визначений угодою сторін, покладеною в основу рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року, але він порушує права позивача, бо не передбачає заїзду для автомобіля та можливості підключення до водопроводу та каналізації.

Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 10802 від 29.02.2016 року наданий 4 варіант визначення порядку користування з урахуванням можливого підключення позивачем до інженерних мереж (водопроводу та каналізації), на чому наполягає ОСОБА_1

Відповідачі та їх представник у судове засідання зявилися, проти задоволення позовних вимог, в тому числі уточнених після проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, заперечували. Вважали не можливим визначення порядку користування земельною ділянкою у житловому будинку за наданими експертом варіантами, в тому числі 4 варіантом порядку користування у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 10802 від 29.02.2016 року, бо рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року був проведений розподіл житлового будинку за позовом попередніх співвласників вказаного житлового будинку та визначений порядок користування земельною ділянкою.

Порядок користування земельною ділянкою, який був визначений рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року, при інших співвласниках не змінювався, визначений угодою сторін та висновком судової технічної експертизивід 26.07.1993 року, які покладені в основу рішення суду, є обовязковим для наступних співвласників.

У позивача відсутні правові підстави та докази на підтвердження необхідності зміни порядку користування земельною ділянкою на теперішній час, порушення його законних прав при існуючому порядку, який закріплений вищезазначеним рішенням суду від 08.10.1993 року.

Порядок користування, визначений вказаним рішенням суду, заїзду для автомобіля не передбачає.

При порядку користування №4 в додаткові експертизі відсутня можливість заходити відповідачам на територію виділеної їм ділянки з лівого боку, бо наявність хвіртки експертом не передбачена; територія для заїзду автомобіля виділена позивачу за рахунок частини земельної ділянки, яку займають відповідачі, та яка була визначена їм в користування згідно рішення суду від 08.10.1993 року, що порушує їх права.

Суд, вислухав пояснення позивача та його представника, відповідачів та їх представника, пояснення експерта, перевірив матеріали справи та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Як встановлено у судовому засіданні, житловий будинок з надвірними будівлями № 24 по вул. Черкаській у м. Харкові на теперішній час по праву власності зареєстрований наступним чином: 37/100 частин на імя ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12.03.2008 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4; 37/100 частин на імя ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2001 року, посвідченого Першою ХДНК; 26/100 частин на імя ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Золотоус - ОСОБА_5

Згідно зі свідоцтвом про право власності від 03.09.1948 року та рішення Ленінського суду м. Харкова від 24.01.1948 року житловий будинок №24 по вул. Черкаській в м. Харкові належав в рівних частинах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, після смерті яких спадщину оформили діти: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, кожен з яких отримав право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12.01.1982 року.

11.06.1987 року ОСОБА_9 передав за договором дарування належну йому 1/3 частину житлового будинку №24 по вул. Черкаській в м. Харкові своєму братові ОСОБА_8

ОСОБА_8 в 1993 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_10 про виділ 2/3 частин вказаного житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, ОСОБА_10 звернулася до ОСОБА_8 з зустрічним позовом за аналогічними підставами.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року був проведений виділ належних ОСОБА_8 2/3 частин вказаного житлового будинку і належних ОСОБА_10 1/3 частини житлового будинку та з урахуванням особисто побудованих приміщень перерозподілені частки у праві власності: ідеальна частка ОСОБА_8 склала 74/100 частини, ОСОБА_10 26/100 частин; визначено порядок користування земельною ділянкою з урахуванням фактичного користування: у спільному користуванні співвласників було залишено земельну ділянку, яка у своєму складі мала дві частини 44 кв. м з боку вул. Черкаської у входу до будинку літ.А-1 та 30 кв.м для підходу до вікон приміщень 1-2, 1-3; у користування ОСОБА_11 перейшла частина земельної ділянки площею 17,6 кв.м під приміщенням 1-3 в будинку літ. А-1; інша частина земельної ділянки була залишена в фактичному користуванні сторін з урахуванням внутрішньої огорожі.

При ухваленні рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року були враховані висновок технічної експертизи від 26.07.1993 року та угода сторін, на які міститься посилання у вказаному рішенні суду.

Після ОСОБА_10 право власності на 26/100 частин житлового будинку переходило до інших осіб, 27.12.2008 року ОСОБА_12 продала 26/100 частин житлового будинку позивачу ОСОБА_13

ОСОБА_14, яка була спадкоємицею ОСОБА_8, за договором купівлі-продажу від 09.01.2001 року передала належне їй право власності на 74/100 частини житлового будинку ОСОБА_3, з яких 37/100 частини перейшло на підставі свідоцтва про право власності від 12.03.2008 року до ОСОБА_2

З вищезазначеного вбачається, що після ухвалення рішення Ленінським районним судом м. Харкова від 08.10.1993 року розмір часток наступних співвласників у житловому будинку №24 по вул. Черкаській в м. Харкові не змінювався, порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою відповідно до пояснень сторін та наданих висновків судової будівельно - технічної експертизи також залишився з урахуванням вказаного судового рішення.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 12761 від 22.04.2015 року запропоновано три варіанти порядку користування земельною ділянкою вул. Черкаській, 24 в м. Харкові відповідно до ідеальних часток співвласників з урахуванням порядку користування, що фактично склався, можливістю максимальної ізоляції та влаштування заїзду у двір.

У судовому засіданні експерт підтримав наданий ним висновок судової будівельно - технічної експертизи № 12761 від 22.04.2015 року, надав пояснення, в яких вказав на неприйняття до уваги при наданні варіантів порядку користування земельною ділянкою по вул. Черкаській, 24 в м. Харкові рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року по причині відсутності у питаннях експерту вказівки на врахування при проведенні експертизи зазначеного судового рішення, у звязку з чим ним були надані загальні можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою.

Згідно висновку додаткової судової будівельно - технічної експертизи № 10802 від 29.02.2016 року визначити порядок користування земельною ділянкою вул. Черкаській, 24 в м. Харкові між співвласниками у наданих варіантах попередньої експертизи з урахуванням можливого підключення позивачем до інженерних мереж з максимальною ізоляцією сторін, неможливо; наданий додатковий варіант порядку користування земельною ділянкою між співвласниками з урахуванням можливого підключення позивачем до інженерних мереж (водопроводу та каналізації) та з урахуванням максимальної ізоляції сторін. Збільшити територію загального користування для обслуговування житлового будинку з 1 метра до 2 метрів у наданих раніше варіантах, можливо.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Питання переходу права на земельну ділянку в разі набуття права власності на розташовані на ній обєкти нерухомості регулюється нормами статей 377 ЦК України та ст.120 ЗК України.

Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічне правило закріплене в ч.1 ст.377 ЦК України, згідно з якою, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Вказані норми зазнали неодноразовиз змін. Згідно ст.5 ЦК України судам слід застосовувати закон, що діяв на час спірних правовідносин.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року з подальшими змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК , а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на

умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

З урахуванням часу набуття права власності на частину житлового будинку співвласниками до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09.01.2001 року перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташовані придбані ним будівлі та споруди в тій частині, якою користувався попередній власник; до ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2008 року перейшло право

користування на частину земельної ділянки, яка зайнята житловим

будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

В висновках експертиз як від 22.04.2015 року, так і від 29.02.2016 року не визначений розміру земельної ділянки, яка може бути виділена для обслуговування належних ОСОБА_1 житлових приміщень та надвірних будівель.

Як вбачається з п.п. 21, 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року з наступними змінами, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обовязковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

В рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року порядок користування визначений також і угодою сторін, бо позивач та відповідач відійшли від запропонованого експертом варіанту, який повинен бути врахований наступними співвласниками житлового будинку.

Порядок користування, визначений рішенням суду від 08.10.1993 року заїзду для автомобіля не передбачає.

Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження необхідності зміни порядку користування земельною ділянкою, порушення його законних прав при існуючому порядку, який фактично склався між співвласниками та закріплений рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у своїх позовних вимогах не просить змінити порядок користування житловим будинком та надвірними будівлями, який також був закріплений рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року.

Висновки судової будівельно - технічної експертизи № 12761 від 22.04.2015 року та № 10802 від 29.02.2016 року (додаткова) не враховують порядку користування земельною ділянкою, визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08.10.1993 року, не визначають розміру земельної ділянки, яка може бути визначена для обслуговування належних ОСОБА_1 житлових приміщень та надвірних будівель

Варіант 4 висновку додаткової судової будівельно - технічної експертизи № 10802 від 29.02.2016 року наданий з урахуванням «можливого підключення позивачем до інженерних мереж», але докази на час проведення додаткової експертизи та ухвалення рішення на підтвердження дійсного підключення до інженерних мереж у ОСОБА_1 відсутні та до суду не надані.

Суд також вважає, що наданий експертом варіант 4 висновку додаткової судової будівельно - технічної експертизи № 10802 від 29.02.2016 року порушує права відповідачів як співвласників житлового будинку, бо не передбачає хвіртки для користування виділеною їм частиною земельної ділянки, та не відповідає їх інтересам.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилається у позовних вимогах, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 10, 11, 14, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 5, 317, 319, 355, 356, 358, 367, 377, 415 ЦК України, ст.ст. 92, 103, 120 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою в житловому будинку №24 по вул. Черкаській в м. Харкові - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Бондаренко