Ухвала

іменем україни

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору та договорів іпотеки, застосування наслідків недійсності договорів, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2005 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ним було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США для придбання житла, на строк до 05 жовтня 2026 року, зі сплатою 12,5 % річних. З метою забезпечення виконання кредитного договору 10 жовтня 2010 року між сторонами було укладено два договори іпотеки: об'єктом обтяження відповідно першого договору є домоволодіння по АДРЕСА_2; об'єктом обтяження відповідно до другого договору є квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_4 вказував, що кредитний договір підписаний зі сторони банку не повноваженою особою, а відповідач не мав ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті. Разом з тим, зобов'язання за кредитним договором ставить у тяжке, несправедливе становище позичальника.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнання недійсним кредитний договорів від 10 жовтня 2005 року та договори іпотеки від 10 жовтня 2005 року, а також застосування наслідків недійсності договорів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», в особі заступника начальника Тернопільського управління Дячук С.І. та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США для придбання житла, на строк до 05 жовтня 2026 року, зі сплатою 12,5 % річних.

На час укладення вказаного договору АКІБ «УкрСиббанк» мало банківську ліцензію Національного банку України (далі - НБУ) від 24 грудня 2001 року та дозвіл від 19 листопада 2002 року, які надавали йому право здійснювати всі види валютних операцій, в тому числі щодо надання кредитів та здійснення оплати за користування кредитів в іноземній валюті.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 10 жовтня 2010 року між сторонами було укладено два договори іпотеки: об'єктом обтяження відповідно першого договору є домоволодіння по АДРЕСА_2; об'єктом обтяження відповідно до другого договору є квартира АДРЕСА_1.

АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав ОСОБА_4 кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав ці кошти на придбання будинковолодіння по АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 фактично сплачено 69 798,59 доларів США, з яких: 22 618,74 доларів США основного боргу за кредитним та 47 179,85 доларів США процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 5 Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (далі - Декрет КМУ) операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року, у п. 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Таким чином, банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Відповідно до статей 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що відповідач, укладаючи кредитний договір, мав право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто здійснювати кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії. Разом з тим, кредитний договір зі сторони банку був підписаний повноважною особою - заступником начальника Тернопільського управління. Укладаючи оспорюваний договір, сторони були вільними у визначенні умов договору. Оскільки позивач недійсність договорів іпотеки пов'язує з недійсністю кредитного договору, відповідно відсутні підстави для визнання недійсними договорів іпотеки.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К. Гримич