Справа № 360/2908/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/2439/16 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 38 20.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Березовенко Р.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та одержання свідоцтва про права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3

18 липня 2012 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку /пай/ в КСП Агрофірма «Відродження» на території Бородянської селищної ради Київської області, розміром 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі., яка належала його матері.

Пізніше позивач дізнався, що на ім'я його матері були виготовлені, але не отримані нею державні акти на право власності на земельні ділянки, виділені відповідно до належного їй паю в КСП Агрофірма «Відродження».

За рішенням Бородянського районного суду від 4 вересня 2015 року дані державні акти були скасовані, а виготовлена для їх отримання технічна документація із землеустрою зберігається у Бородянському відділі земельних ресурсів.

6 жовтня 2015 року він (позивач) звернувся до Бородянської райдержадміністрації із заявою про надання дозволу на завершення процедури приватизації земельних ділянок, однак, 14 грудня 2015 року йому було в цьому відмовлено.

Тому просив визнати за ним (позивачем) право на завершення приватизації земельних ділянок, розташованих на території Бородянської селищної ради Київської області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розміром 3,3713 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розміром 0,4223 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розміром 0,7018 га, кадастровий номер НОМЕР_3, приватизацію яких розпочала ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з отриманням свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки на його (позивача) ім'я.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав ухвалення рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 липня 2012 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП Агрофірма «Відродження» на території Бородянської селищної ради Київської області розміром 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 матері позивача ОСОБА_3 (а.с.6-7).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 4 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_2 були скасовані державні акти на право власності на земельні ділянки, виготовлені на ім'я ОСОБА_3 як власниці вищезазначеного права на земельну частку (пай) (а.с.8).

5 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Бородянської райдержадміністрації із заявою про передачу йому у власність земельних ділянок розміром 3,3713 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розміром 0,4223 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розміром 0,7018 га, кадастровий номер НОМЕР_3, на які були виготовлені, але скасовані за рішенням суду, державні акти на право власності на ім'я ОСОБА_3 як її спадкоємцю (а.с.11-12).

Листом від 14 грудня 2015 року Бородянська райдержадміністрація відмовила позивачу у задоволенні його заяви від 5 жовтня 2015 року, пославшись на те, що розпорядженням голови Бородянської райдержадміністрації від 11 березня 2015 року за № 44 йому (ОСОБА_2) як власнику права на земельну частку (пай) в КСП Агрофірми «Відродження» надано дозвіл на оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Бородянської селищної ради Київської області (а.с.13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове право на земельну частку /пай/, реалізувавши таким чином свої спадкові права, за розпорядженням Бородянської райдержадміністрації від 11 березня 2015 року йому вже надано дозвіл на оформлення проекту землеустрою щодо відведення цих земельних ділянок у власність, то підстав для визнання за ним права на завершення приватизації даних земельних ділянок не вбачається, а тому в позові необхідно відмовити.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов«язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадщину посвідчується свідоцтвом про право на спадщину, яке видається нотаріусом і в якому зазначається перелік успадкованого майна. (ст.ст.1296,1297 ЦК України)

Як встановив суд першої інстанції, на час смерті ОСОБА_3 мала право на земельну частку (пай) і не була власником земельних ділянок, оскільки не встигла за життя отримати державні акти на право власності на земельну ділянку.

Спадкоємець ОСОБА_2 успадкував саме право спадкодавця ОСОБА_3 на земельну частку (пай), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с. 6) І вже як власник земельної частки (паю) має виготовити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність і провести інші дії для отримання вказаних земельних ділянок у власність відповідно до вимог Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

.

В обґрунтування своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилався на абз.2 п.1 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, відповідно до якого рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тобто позивач виходив з того, що оскільки технічна документація на земельні ділянки вже виготовлялась за життя спадкодавця? на даний час відсутня необхідність знову замовляти проект землеустрою, і за ним може бути зареєстроване право власності на підставі раніше виготовленої технічної документації.

Однак вказана вище норма не регулює виниклі правовідносини і не надає позивачу права на отримання у власність земельних ділянок.

Так відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" сільські, селищні, міські Ради народних депутатів мали забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Таким чином, вказаний вище Декрет КМ України від 26 грудня 1992 р. стосувався лише приватизації земельних ділянок громадянами, які знаходились у них в користуванні з чітко визначеним цільовим призначенням.

Однак позивач успадкував право на земельну частку (пай), яке належало спадкодавцю не в порядку приватизації земельної ділянки, яка знаходилась у її користуванні, а на підставі ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", а тому на нього розповсюджується, як вже зазначалось вище, процедура отримання вказаних земельних ділянок у власність встановлена Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Тобто право позивача на отримання у власність земельних ділянок не може бути захищено у обраний ним спосіб, а саме шляхом визнання за ним права на завершення приватизації земельних ділянок, оскільки така можливість не передбачена чинним законодавством.

Враховуючи наведене, судова колегія прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і визначив відповідні їм правовідносин, правильно застосував норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги не грунтуются на вимогах законодавства, а тому не спростовують висновків суду першої істанції.

З врахуванням наведенного, судова колегія апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314,315 ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів .

Головуючий

Судді