АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: №22-ц/791/1101/16 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Херсонський комунальний транспортний сервіс» про визнання трудових відносин припиненими, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання видати трудову книжку,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до КП «Херсонський комунальний транспортний сервіс» про визнання трудових відносин припиненими, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання видати трудову книжку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з квітня 2009 року по 21.09.2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді заступника директора КП «Херсонський комунальний транспортний сервіс».

23.09.2015 року, під час перебування на лікарняному, нею на адресу відповідача направлена заява про надання з 25.09.2015 року частин невикористаних щорічних відпусток з наступним звільненням за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з з 04.11.2015 року, однак до теперішнього часу її не звільнено, не проведено розрахунок при звільненні та не видано трудову книжку, у зв'язку із чим просила суд з урахуванням уточнених позовних вимог визнати припиненими трудові відносини між нею та відповідачем з 04.11.2015 року, зобов'язати відповідача звільнити її з роботи з займаної посади з 04.11.2015 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, видати їй належним чином оформлену трудову книжку, виплатити їй грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 59797,40 грн., виплатити їй компенсацію за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 20121,40 грн., виплатити їй моральну шкоду у розмірі 1500,00 грн. та виплатити на її користь витрати понесені нею на оплату правової допомоги в розмірі 4000,00 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25.02.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до КП «Херсонський комунальний транспортний сервіс» про визнання трудових відносин припиненими, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання видати трудову книжку відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування фактичних обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу КП «Херсонський комунальний транспортний сервіс» доводи апеляційної скарги не визнало, вважаючи їх безпідставними, а ухвалене у справі рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку із чим просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За приписами ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у трудових відносинах з 04.07.2006 року, позивач прийнята на посаду начальника фінансово-економічного відділу - головного бухгалтера відповідно до наказу № 45-к від 30.06.2006 року та з 01.09.2015 року переведена на посаду заступника директора КП «Херсонський комунальний транспортний сервіс» відповідно до наказу № 56-к від 31.08.2015 року (а.с. 38,39).

Як вбачається з листка непрацездатності, ОСОБА_3 перебувала на лікарняному з 22.09.2015 року по 25.09.2015 року, 23.09.2015 року подала заяву про надання їй частини невикористаних щорічних відпусток за період 2013-2014 р.р. та за період 2014-2015 р.р. у кількості 41 день з 25.09.2015 року по 04.11.2015 року з наступним її звільненням за власним бажанням (а.с. 9-11).

Її заява розглянута керівником підприємства із накладенням резолюції про підготування відповідного наказу після передання ОСОБА_3 справ по господарсько-фінансовій діяльності (а.с. 92).

Після закінчення періоду тимчасової непрацездатності та за відсутності наказу про надання відпустки позивачка у подальшому на роботу не вийшла, справ по господарсько-фінансовій діяльності не передала.

При цьому колегія суддів не може взяти до уваги посилання апелянта на положення ст. 10 ЗУ "Про відпустки", відповідно до якого одинока матір, яка виховує дитину без батька має право на отримання щорічної відпустки за своїм бажанням у зручний для неї час, як на обов'язкову підставу розгляду та задоволення поданої нею заяви у визначений час, оскільки з особової картки ОСОБА_3 вбачається, що її дитина досягла 17-річного віку (а.с. 36).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не отримувала будь-яких відомостей про вимогу прибуття на робоче місце та результати розгляду її заяви про звільнення спростовуються матеріалами справи, оскільки з наданих суду доказів встановлено, що КП «Херсонський комунальний транспортний сервіс» неодноразово направляло рекомендованими листами пропозицію ОСОБА_3 прибути на робоче місце з метою пояснення причини відсутності на роботі та розгляду питання про її звільнення (а.с. 82,83).

Отже, зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав вважати припиненими трудові відносини сторін на підставі ст. 38 КЗпП України з 04.11.2015 року та обґрунтованість рішення суду в наведеній частині.

Крім того, приймаючи до уваги, що згідно положень ст. 24 ЗУ «Про відпустки» грошова компенсація за всі невикористані працівником дні відпустки можлива лише у разі його звільнення, яке у спірних правовідносинах у зазначений позивачкою період та з визначених нею підстав не відбулося, то і решта зазначених в позовній заяві вимог задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги, що згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки у даній справі висновки суду в межах підстав та предмета заявленого ОСОБА_3 позову відповідають обставинам справи та нормам трудового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а позивач не позбавлений можливості здійснити захист своїх трудових прав у інший, у тому числі судовий, спосіб, який відповідатиме положенням трудового законодавства та визначеним законом способам захисту порушених прав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В. Орловська