Справа №477/1077/15-ц 05.05.2016 05.05.2016 05.05.2016
Провадження №22-ц/784/891/16
Справа № 477/1077/15-ц
Провадження № 22ц/784/891/2016 Головуючий у першій інстанції: Семенова Л.М.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

05 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

представника відповідачки ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2016 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості одержання права на спадкування,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання її спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості одержання права на спадкування.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її свекруха ОСОБА_8 Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку АДРЕСА_1. На час відкриття спадщини вона постійно проживала разом зі спадкодавцем з 1991 року та до дня смерті та постійно доглядала за ОСОБА_8, яка потребувала сторонньої допомоги внаслідок низки захворювань та віку.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 є її доньки, одна з яких відмовилась від прийняття спадщини на її користь. Інші спадкоємці вступили у спадкові права та подали заяву про прийняття спадщини.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 з 1991 року та до дня смерті, визнати її спадкоємцем четвертої черги, а також змінити черговість одержання права на спадкування та надати їй право спадкування після смерті ОСОБА_8 разом зі спадкоємцями першої черги.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_8 Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частина житлового будинку АДРЕСА_1.

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори своєчасно звернулась її дочка - ОСОБА_7, та онука - ОСОБА_6, які є спадкоємцями першої черги. Інший спадкоємець першої черги - ОСОБА_9 відмовилась від спадщини на користь позивачки.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, однією з підстав для застосування ч. 2 ст. 1259 ЦК України, є перебування спадкоємця у безпорадному стані.

При цьому, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначала про те, що лише вона опікувалась ОСОБА_8, а також посилалась на довідку завідуючого Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Мішково-Погорілове ОСОБА_10 від 18 грудня 2014 року, в якому зроблено висновок про те, що ОСОБА_8 з 2008 року була обмежено рухливою, потребувала постійного стороннього догляду.

Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 підтвердив свій висновок, посилаючись на записи в медичних документах. Крім того, він зазначив, що ОСОБА_8 тривалий час взагалі не могла пересуватись по будинку.

Між тим, з досліджених в суді апеляційної інстанції медичних карт ОСОБА_8, зокрема записів датованих березнем 2013 року вбачається, що хвора пересувалась по будинку за допомогою ходунків.

Зазначені обставини позивачка не заперечувала.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі визначає МСЕК.

Між тим, під час судового розгляду, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, позивачка не зверталась з клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, вважаючи, що достатнім доказом перебування ОСОБА_8 в безпорадному стані є зазначена довідка лікаря.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_6 зазначала, що разом з позивачкою матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу ОСОБА_8 її син та чоловік позивачки - ОСОБА_11, який за життя спільно проживав з ними в одному будинку.

Зазначене позивачкою не спростовано.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачкою підстав, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, а тому, правильно відмовив позивачці у зміні черговості одержання права на спадкування та надання їй права спадкування після смерті ОСОБА_8 разом зі спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування.

Крім того, суд обґрунтовано відмовив позивачці у встановленні факту проживання однією сім'єю, оскільки, за відсутності підстав для зміни черговості спадкування, такий факт для позивачки правового значення не має.

Доводи апелянта про те, що вона тривалий час опікувалась та надавала допомогу ОСОБА_8, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Посилання апелянта на зазначену вище довідку лікаря, є необґрунтованими виходячи з наведеного вище.

Інших доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська