Номер провадження: 22-ц/785/3381/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07. 08. 2014 р.,

в с т а н о в и л а:

10. 04. 2014 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_3 з тих підстав, що сторони уклали шлюб 10. 06. 1995 р., під час спільного проживання в них народилося троє дітей, відповідач не бажає підтримувати нормальні сімейні відносини, належним чином сімю не забезпечує, діти знаходяться на її утриманні, питання щодо місця проживання дітей між сторонами вирішено і діти будуть проживати з матірю, спір про майно буде вирішуватися у встановленому законом порядку, зазначила, що на протязі останніх двох років між сторонами стали створюватися непрості подружні стосунки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, збереження сімї неможливо, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дітей, на примирення і відновлення відносин вона не згідна, оскільки подальше існування сімї неможливе.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07. 08. 2014 р. зазначений позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про зміну рішення суду з встановленням про фактичне припинення шлюбних відносин сторін у вересні 2015 р. та розірвання шлюбу з моменту винесення рішення судом другої інстанції з тих підстав, що справа розглянута за його відсутності і тому він не міг надати свої пояснення та заперечення.

Вказав, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що сторони не мешкають однією сімєю та припинили шлюбні відносини, що не відповідало дійсності по справі, оскільки на момент винесення оскаржуваного рішення та до вересня 2015 р. вони мешкали однією сімєю за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, пров. Івана Франка, 19; подача позову про розірвання шлюбу поза його відома є намаганням дружини розпорядитися їх спільним сумісним майном без його згоди на то, що і відбувається.

Зазначив, що на теперішній час дружина розпорядилася їх спільним сумісним майном без його відома продала автомобіль НОМЕР_1 (до суду ним поданий позов про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним), що за час шлюбу ними були набуті права та обовязки за договором № 239 від 17. 10. 2011 р. про інвестування будівництва офісно-готельного центру та відповідно умов якого здійснено інвестування будівництва офісно-готельного центру за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Хантадзе, 13, зокрема у будівництво нерухомості у вигляді офісу (квартири) в першому підїзді на 8 поверсі, загальною площею 130 кв. м.

Однак, 19. 06. 2015 р. відповідачка уклала угоду про внесення змін до договору № 239 від 17. 10. 2011 р., за умовами якої вона уступила свої права (спільні сумісні права сторін у справі) ОСОБА_4 і в свою чергу ОСОБА_4 відшкодувала відповідачці грошові кошти і в той же день між відповідачкою та ТОВ «Укржилстрой плюс» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 27, за умовами якого відповідачка придбала майнові права на обєкт нерухомості в обєкті капітального будівництва квартиру на другому поверсі, 2 секція, площею 73 кв. м. за будівельною адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Хантадзе, 13.

Вказує, що позивачка, фактично перебуваючи у розлученні, розпоряджається належним сторонам спільним сумісним майном без його відома, оскільки на таке його згода не потрібна.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні зазначено про відсутність спору щодо проживання дітей, що не відповідає дійсності, тому, що у шлюбі у сторін народилося 3 дітей: ОСОБА_5, 14. 04. ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається у Харківському національному юридичному університеті ім. Я. Мудрого та мешкає в м. Харкові; ОСОБА_5, 27. 12. ІНФОРМАЦІЯ_2, яка навчається в загальноосвітній школі № 1; ОСОБА_6, 16. 05. ІНФОРМАЦІЯ_3, яка ходить до дитячого садочку «Дельфиненок» і, що на даний час наявний спір щодо місця мешкання доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_7, та що доньки проживають з ним.

Стверджує, що жодна обставина, зазначена позивачкою в якості підстави для розірвання шлюбу, на момент подачі позову не існувала та є надуманими і лише з вересня 2015 р. сторони припинили спільне проживання та на теперішній час наявні підстави для розірвання шлюбу.

Вважає, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що є визначеною ч. ч. 1, 2 ст. 309 ЦПК України підставою для зміни оскаржуваного рішення суду та внесення змін у рішення з встановленням про фактичне припинення шлюбних відносин у вересні 2015 р. та розірвання шлюбу з моменту винесення рішення судом другої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_8, представник ОСОБА_3, підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання інших осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2 була повідомлена 13. 04. 2016 р. про час та місце розгляду справи смс-повідомленням (згідно з її наявною у справі письмовою заявою про таке повідомлення), стосовно чого у справі є підтвердження отримання нею цього повідомлення, що передбачено ст. 74 ч. 6 ЦПК України, а також відмічає, що до апеляційного суду надійшли її заперечення від 18. 04. 2016 р., з яких вбачається, що причиною розірвання шлюбу між сторонами були подружні зради, неодноразове застосування фізичної сили до неї, у звязку з чим була вимушена звертатися за захистом до правоохоронних органів, повністю втрачене взаєморозуміння, різні погляди на життя та шлюбно-сімейні цінності, втрачені повністю любов та повага один до одного; на сьогоднішній день окремими позовами Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області розглядаються позови про місце проживання дітей та розподіл сумісного майна подружжя; ОСОБА_3 знав про розірвання шлюбу та жодного разу спеціально не зявлявся в судове засідання, ним же направлялась заява про скасування заочного рішення, в подальшому ОСОБА_3 так і не зявився в судове засідання; на підставі вищезазначеного просить відмовити ОСОБА_3 в апеляційній скарзі та залишити рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області без змін.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених заявником вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, в межах заявлений ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 303 ч. ч. 1, 3 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, спору про місце проживання дітей немає, спір про розподіл сумісного майна буде вирішуватись окремо, сторони будь-яких мір для примирення не приймають, на недоцільність збереження шлюбу, сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача ОСОБА_2

При цьому, суд першої інстанції виходив з положень ст. 109 СК України та ст. 112 СК України.

Проте вказаний висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам закону не відповідає з таких підстав.

Згідно зі ст. 169 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

Як видно з матеріалів справи в судовому засіданні 07. 08. 2014 р., коли було ухвалено заочне рішення у справі сторони участі не брали і справа була розглянута у їх відсутність за наявності заяви позивача про це і відсутності даних про сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи.

Наявне у справі поштове повідомлення стосовно судової повістки направленої відповідачу про розгляд даної справи 07. 08. 2014 р. не визнається апеляційним судом підтвердженням належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, оскільки містить у собі два взаємовиключні повідомлення про причини не вручення повістки у звязку з не проживанням відповідача за вказаною адресою і у звязку зі спливом терміну вручення йому судової повістки.

За таких обставин з урахуванням положень ст. ч. 169 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд зобовязаний був відкласти розгляд справи у разі неявки в судове засідання відповідача ОСОБА_3 А, про якого були відсутні відомості, що йому вручено судову повістку.

Незважаючи на це порушуючи вказану норму процесуального права суд першої інстанції розглянув справу по суті виходячи лише з позиції позивача ОСОБА_2, яка просила розглянути справу у її відсутність, та з викладених у її позовній заяві обставин.

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що у заочному рішенні суду про задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу стосовно обох сторін у справі викладено фактичні обставини як єдина позиція позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3, , що повністю не визнає відповідач після ознайомлення зі змістом заочного рішення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що доказів фактичних обставин, які вказані у позові як підстава для розірвання шлюбу, ОСОБА_2 суду не було надано і такі докази на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення заочного рішення в матеріалах справи відсутні.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції в основу заочного рішення у справі поклав положення ст. 109 (Розірвання шлюбу за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей) СК України та ст. 112 (Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя) СК України, які є взаємовиключними і одночасне їх застосування судом свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Таким чином, допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права щодо розгляду справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час та місце розгляду даної справи, призвело до неправильного вирішення цієї справи, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 307 ч.1 п. 2 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права (ч. 1 статті); п орушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 3 статті).

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, то апеляційний суд з урахуванням встановлених обставин і наведених положень приходить до висновку про необхідність застосування положення ст. 303 ч. 3 ЦПК України, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення., у звязку з чим заочне рішення суду у справі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

У звязку з цим при розгляді справи по суті апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, а за положеннями ст. ст. 112, 113 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно зі ст. 114 ч. 2, ст. 115 ч. 2 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Судом встановлено, що за свідоцтвом про одруження, виданим 10. 06. 1995 р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області ОСОБА_3, 15. 03. ІНФОРМАЦІЯ_4, і ОСОБА_9, 16. 05. ІНФОРМАЦІЯ_4, одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження 10. 06. 1995 р. зроблено запис № 308 і після одруження прізвища чоловіка ОСОБА_3, дружини ОСОБА_3.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, 14. 04. ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, 27. 12. ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, 16. 05. ІНФОРМАЦІЯ_3.

На час розгляду справи в апеляційній інстанції з наявних у справі письмових пояснень сторін вбачається різна оцінка обставин та причин, які призвели до спору про розірвання шлюбу, та зазначення позивачкою про складні відносини понад два роки до подання позову про розірвання шлюбу 10. 04. 2014 р. і твердження відповідача, що шлюбні відносини припинені у вересні 2015 р., але без надання сторонами у справі доказів з цих питань.

Разом з тим, на підставі матеріалів справи з урахуванням позицій сторін у справі апеляційний суд вважає встановленим, що фактичні взаємини подружжя тривалий час не складаються, сторони тривалий час не проживають однією сімєю, між ними в судовому порядку вирішуються спори про місце проживання дітей та щодо спільного майна, між ними відсутня згода на примирення, подальше спільне життя подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки зазначені обставини в силу ст. 112 СК України є безумовною підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, то апеляційний суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу сторін у справі та відповідно до ст. 113 СК України залишення ОСОБА_2 відповідно до її бажання прізвища ОСОБА_2.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції у справі не відповідають обставинам справи, оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України заочне рішення суду підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) С. В., зареєстрованого 10. 06. 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 308, з залишенням після розірвання шлюбу за ОСОБА_2 прізвища «Романова».

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1, 309, 313-316, 317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Скасувати заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07. 08. 2014 р.і ухвалити нове рішення.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9) ОСОБА_10, зареєстрований 10. 06. 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 308.

Після розірвання шлюбу за ОСОБА_2 залишити прізвище «Романова».

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_11

ОСОБА_12