Номер провадження 2/754/4336/16
Справа №754/8153/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2016 року Деснянський районний суду м. Києва в складі:

головуючого-судді: О.М. Панченко

при секретарі: Ю.В. Демчук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ в м. Києві про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ в м. Києві про скасування арешту. Мотивує вимоги позову тим, що у 1988 році ним, як учасником бойових дій було отримано від Міністерства Оборони України для проживання своєї родини двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, підставою отримання був ордер про право зайняття жилого приміщення №2476 від 30.12.1988 року. У 2003 році він та члени його родини - два сини та мати набули право приватної сумісної власності в рівних долях на вищезгадану квартиру, що підтверджується виданим свідоцтвом про право власності на квартиру від 22.12.2003 року. 28.11.2005 року вироком Деснянського районного суду м. Києва його сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено основне покарання у вигляді 5 років шести місяців позбавлення волі та додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Вирок суду набрав чинності 17.12.2005 року. 31.07.2006 року постановою державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві АА №818844 у межах виконання додаткового покарання було накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1, що належала його сину ОСОБА_2. 16.11.2009 року постановою Крюківського районного суду м. Кременчука його сина було звільнено від подальшого відбування покарання призначеного вироком суду по хворобі на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 6 днів. ІНФОРМАЦІЯ_3 його син помер. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3. Він звернувся до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від матері за законом, але нотаріус відмовив йому, посилаючись на арешт нерухомого майна, накладений 31.07.2006 року ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві, а саме на ? частину квартири, власником якої є його померлий син ОСОБА_2, про що надав йому відповідний витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна. Після цього, 05.02.2016 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про зняття арешту, на що 13.03.2016 року ним було отримано відповідь в якій йому роз»яснено, що для зняття арешту йому потрібно звернутися до суду. В зв»язку з вище викладеним позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача в останнє судове засідання не з»явився, про причини своєї неявки до суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, у 1988 році ним, як учасником бойових дій було отримано від Міністерства Оборони України для проживання своєї родини двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, підставою отримання був ордер про право зайняття жилого приміщення №2476 від 30.12.1988 року. (а.с. 10).

У 2003 році позивач та члени його родини - два сини та мати набули право приватної сумісної власності в рівних долях на вищезгадану квартиру, що підтверджується виданим свідоцтвом про право власності на квартиру від 22.12.2003 року. (а.с. 11).

28.11.2005 року вироком Деснянського районного суду м. Києва сина позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено основне покарання у вигляді 5 років шести місяців позбавлення волі та додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. (а.с. 5). Вирок суду набрав чинності 17.12.2005 року.

31.07.2006 року постановою державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві АА №818844 у межах виконання додаткового покарання було накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1, що належала сину позивача ОСОБА_2. (а.с. 7).

16.11.2009 року постановою Крюківського районного суду м. Кременчука сина позивача було звільнено від подальшого відбування покарання призначеного вироком суду по хворобі на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 6 днів. (а.с. 12-14).

Відповідно до свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивача ОСОБА_2 помер. (а.с. 9). А ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3.

Позивач звернувся до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від матері за законом, але нотаріус відмовив йому, посилаючись на арешт нерухомого майна, накладений 31.07.2006 року ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві, а саме на ? частину квартири, власником якої є його померлий син ОСОБА_2, про що надав йому відповідний витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна. (а.с. 16). Після цього, 05.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття арешту, на що 13.03.2016 року ним було отримано відповідь в якій йому роз»яснено, що для зняття арешту йому потрібно звернутися до суду (а.с. 18).

Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

У п. 9 «Перехідних положень» КПК України 2012 року зазначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відстрочення від посади, застосовані під час дізнання, досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв на момент набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов»язаних з виконанням вироків» №11 від 21.12.1990 року у порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (1960 р.), суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків: про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдовувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації, вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред»являються за місцезнаходженням цього майна.

Відповідно до п.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Судом було встановлено, що вирок суду відносно сина позивача ОСОБА_2 набрав чинності 17.12.2005 року, початок строку покарання - 11.10.2005 року, закінчення строку покарання - 22.02.2011 року. На день розгляду судом позовної заяви покарання сином позивача ОСОБА_2 за вироком суду відбуте, додаткове покарання у вигляді конфіскації майна виконане не було. Оскільки не було проведено конфіскацію майна, на даний час минули строки давності щодо застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Арешт та заборона на відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1, що належала померлому сину позивача порушує право позивача, як спадкоємця за законом від померлих сина та матері, а також як співвласника зазначеної квартири, а тому підлягає захисту судом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 212, 214, 215, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати арешт та заборону на відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1, що належала померлому сину позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв»язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку щодо застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Зобов»язати Відділ державної виконавчої служби Деснянського РУЮ в м. Києві закрити виконавче провадження на направити відповідне повідомлення до Єдиного державного реєстру заборон і відчужень нерухомого майна про зняття арешту та заборони на відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1, що належала померлому сину позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судові витрати по справі компенсуються за рахунок коштів з державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва, через Деснянський районний суд міста Києва, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя