У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів:Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 21 січня 2013 року між ним та ОСОБА_7 укладено договір позики, за умовами якого він надав останній грошові кошти в сумі 388 800 гривень терміном до 26 лютого 2014 року зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 0,1 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором позики станом на 11 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 616 403 гривні 52 копійки, з яких: 388 800 гривень - сума позики, 25 932 гривні 96 копійок - проценти за користування позикою, 8 048 гривень 16 копійок - індекс інфляції, 193 622 гривні 40 копійок - штраф, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму заборгованості.

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в обгрунтування якої зазначив, що 21 січня 2013 року на забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між ним, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Просив в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на квартиру, припинення права власності іпотекодавців, в тому числі права володіння, права користування та права розпорядження квартирою, припинення права користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані в квартирі, та виселення їх з квартири, що є предметом іпотеки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено в рахунок оплати основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 616 403,52 грн за договором позики грошових коштів від 21.01.2013 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 47,84 кв. м, житлова площа: 29,88 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотеко держателем ОСОБА_6 відповідно до договору іпотеки від 21.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Припинено право власності та користування іпотекодавця ОСОБА_7 та ОСОБА_8 квартирою АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та стягнення судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності, припинення права власності та користування квартирою, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу.

Встановивши, що умовами договору іпотеки не передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього, а міститься застереження щодо вчинення виконавчого напису, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що 21 січня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 укладено договір позики грошових коштів, виконання зобов'язання за яким забезпечено іпотекою.

Згідно зі ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом п. 5.3 укладеного між сторонами договору іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцями в термін до 26 лютого 2014 року зобов'язання за основним договором сторони домовилися про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язків оплати нотаріальних дій на іпотекодавців.

Відповідно до п. 5.4 договору іпотеки за домовленістю сторін, у разі невиконання іпотекодавцями зобов'язання за основним договором до 26 лютого 2014 року цей договір передбачає, що 26 лютого 2014 року позивач набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за основним договором у порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку».

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Оскільки позивачем обрано спосіб захисту порушеного права шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності, що не суперечить положенням Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині.

Вирішуючи спір в частині вимог про припинення права користування житловим приміщенням всіх мешканців, які проживають та зареєстровані в спірній квартирі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що така вимога не спрямована на визначене коло осіб, оскільки позивачем не надано доказів реєстрації інших осіб в спірному житловому приміщенні, а також вірно зазначив, що виселення на підставі рішення суду здійснюється за умови, якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, протягом одного місяця з дня отримання вимоги іпотекодержателя або нового власника, у зв'язку з чим обгрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2015 року скасувати, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

В.І. Мартинюк