Номер провадження: 22-ц/785/3487/16
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Златоград», третя особа Одеська міська рада, про визнання інвестиційного права на індивідуальний об'єкт інвестування у вигляді однокімнатної квартири, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року,

встановила

30.11.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати її інвестиційні права на індивідуальний об'єкт інвестування у вигляді однокімнатної квартири, будівельний НОМЕР_1, на 9-му загальному, 6-му житловому поверху (отм. 27,00 м.), 18-х поверхового будинку, 1-ї черги, загальною площею 42,05 кв. м. в житловому комплексі «Золоте Руно» за адресою: АДРЕСА_1; МН «Д»; обмеженого АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, за інвестиційним договором № 29/04 ИМ, укладеним 29.04. 2005 року між нею та ТОВ «Златоград».

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 послалась на те, що відповідно до інвестиційного договору вона здійснила інвестиції у вигляді особистих (позичених) коштів, а підприємство ТОВ «Златоград» здійснює будівництво житлового комплексу за вищевказаною адресою. Індивідуальним об'єктом інвестування є однокімнатна квартира загальною площею 42,05 кв. м. Сума договору інвестування складає 18923 дол. США, що еквівалентно 95561 грн. на момент укладання договору. Позивач сплатила вказані кошти на виконання своїх зобов'язань за інвестиційним договором. Замовником будівництва житлового комплексу «Золоте Руно» виступило Управління капітального будівництва Одеської міської ради. Рішенням Одеської міської ради від 09.04.2009 року за згодою сторін розірвано договори оренди землі, укладені між Одеською міською радою та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради на земельні ділянки, на яких мало здійснюватися будівництво. Будівництво житлового комплексу «Золоте Руно» на даний час не завершено, знаходиться на стадії котловану.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з'ясування районним судом обставини, що мають значення для справи, не доведеність обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не відповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що об'єкт будівництва, в якому розташований об'єкт інвестування, в експлуатацію не введений, що порушує права ОСОБА_2 як добросовісного інвестора, оскільки вона вчасно не отримала те, на що розраховувала, укладаючи договори. Крім того зазначив, що об'єкт інвестування у вигляді земельної ділянки, на якій виконані підготовчі роботи для подальшого будівництва житла, інвестованого ОСОБА_2 та іншими інвесторами, Одеська міська рада передала в оренду Управлінню капітального будівництва та рішенням Одеської міської ради від 09.04.2009 року за згодою сторін розірвано договір оренди на вищезазначену земельну ділянку (об'єкт інвестування), у зв'язку з чим вказана земельна ділянка перестала бути об'єктом інвестування і саме цим явідповідачем зупинена інвестиційна діяльність ОСОБА_2 та інших інвесторів, які вклали особисті кошти в цей об'єкт та оскаржуваним судовим рішенням позивач позбавлена інвестиційних прав на інвестований нею об'єкт будівництва за адресою, вказаною в інвестиційному договорі від 29.04.2005 року, чим грубо порушені її інвестиційні права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06.08.2003 року між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ТОВ «Златоград» укладений інвестиційно-підрядний договір, предметом якого є співробітництво сторін з приводу будівництва та інвестування комплексу жилих будинків та нежитлового торгівельного комплексу «Золоте руно» по АДРЕСА_1 на перетині з АДРЕСА_3 в м. Одесі.

За умовами даного договору зобов'язання по залученню інвестицій на будівництво зазначеного об'єкта в обсязі 100 відсотків від вартості та загальної площі покладено на ТОВ «Златоград» (лист Управління капітального будівництва Одеської міської ради від 17.09.2015 року № 1298/2).

29.04.2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Златоград» укладений інвестиційний договір № 29/04 ИМ, за умовами якого інвестор, яким виступила ОСОБА_2 здійснює вкладення інвестицій у вигляді особистих (позичених) коштів, а підприємство ТОВ «Златоград» здійснює будівництво житлового комплексу «Золоте Руно» по АДРЕСА_1; МН «Д»; обмеженого АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Індивідуальним об'єктом інвестування є 1-но кімнатна квартира, будівельний НОМЕР_1, на 9-му загальному, 6-му житловому поверху (отм. 27,00 м.), 18-х поверхового будинку, 1-ї черги, загальною площею 42,05 кв. м.

За пунктом 1 Додаткової угоди до інвестиційного договору 29/04 ИМ, сума договору інвестування на момент його укладення складала 18923,00 дол. США, що еквівалентно 95 561,00 грн. Внесення інвестицій відбувалось одночасно на момент укладання договору.

Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 132 позивач сплатила грошові кошти за інвестиційним договором в розмірі 95 561,00 грн.

Рішенням Одеської міської ради від 09.04.2009 року за згодою сторін розірвано договори оренди землі, укладені між Одеською міською радою та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради на земельні ділянки згідно з переліком (додаток 1), у тому числі і щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1, 53, 55 площею 28157 кв. м (цільове використання - подальше проектування та будівництво групи жилих будинків з об'єктами соцкультпобуту та паркінгом), та надано ці земельні ділянки Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради у постійне користування без зміни цільового призначення.

Будівництво житлового комплексу «Золоте Руно» не завершено, знаходиться на стадії котловану.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Матеріально-правові відносини між сторонами виникли із приводу інвестиційної діяльності, засади та умови здійснення якої регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

За ч. 5 ст. 7 зазначеного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Відповідно до ст. 15 ЦПК право на захист цивільних прав та інтересів виникає у особи у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Враховуючи вимоги закону для захисту прав позивача повинна бути наявність спору, невизнання його прав іншими особами, або втрата ним документа, який посвідчує його інвестиційні права.

Судом першої інстанції не встановлено факту невизнання чи оспорювання прав позивача як інвестора з боку відповідачів, оскільки інвестиційний договір є укладеним, дійсним та ніким не оспорюється.

Районний суд не погодився із доводами представника позивача як на підставу позову про те, що розірвання договору оренди земельної ділянки, на якій мало здійснюватися будівництво, призвело до зупинення інвестиційної діяльності позивача та інших інвесторів, зупиненню реалізації їхніх інвестиційних прав та є грубим порушенням прав на об'єкт інвестування, оскільки одночасно із розірванням договору оренди земельної ділянки, ця земельна ділянка була надана у постійне користування Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради без зміни цільового призначення - подальше проектування та будівництво групи жилих будинків з об'єктами соцкультпобуту та паркінгом. Таким чином, титульне землекористування за Управлінням капітального будівництва Одеської міської було збережено.

Що стосується бездіяльності Управління капітального будівництва Одеської міської ради як замовника будівництва, невжиття заходів ним для заміни забудовника, на що посилається представник позивача як на підставу позовних вимог, то суд першої інстанції дійшов до висновку, що зазначені обставини так само не підтверджують факту невизнання чи оспорювання інвестиційних прав позивача, а можуть розцінюватися виключно з точки зору належності виконання договірних зобов'язань та обрання позивачем відповідного способу захисту права, який виникає з цих правовідносин.

Виходячи з умов укладеного інвестиційного договору № 29/04/1 ИМ залучення інвестицій від ОСОБА_2 здійснювало саме ТОВ «Златоград», яке визнає інвестиційні права позивача, договір інвестування не оспорює.

Районний суд вважав безпідставними доводи представника позивача про бажання ОСОБА_2 отримати рішення суду по даній справі з метою уникнути в подальшому можливості подвійного продажу квартир у ще не збудованому житловому комплексі у разі заміни будівельної компанії, оскільки суперечить вимогам закону, зокрема, ст.ст. 15 ЦПК України та ч. 2 ст. 386 ЦК України, за якою належним способом захисту у такому разі є не визнання права, а вимога про заборону вчинення дій, які можуть порушити право, або вимога про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (прогібіторний позов).

Крім того, Законом України N 2367-VI від 29.06.2010 року статтю 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» було доповнено частиною третьою, згідно з якою інвестування та фінансування однієї квартири в об'єкті будівництва кількома інвесторами можливе виключно за умови укладення між ними договору в письмовій формі, в якому визначаються частка кожного інвестора та порядок внесення ним відповідної інвестиції. Зазначене положення закону є своєрідною гарантією недопущення порушення прав інвесторів під час житлового будівництва.

Суд першої інстанції зазначив, що посилання представника позивача на порушення строків завершення будівництва так само не свідчать про невизнання чи оспорювання належних позивачу прав за інвестиційним договором, а стосуються порушення його контрагентом умов виконання зобов'язання, що може бути підставою для захисту прав позивача в інший спосіб з використанням зобов'язально-правових способів захисту (розірвання договору, відшкодування збитків тощо).

Враховуючи вищенаведене, районний суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме визнання його інвестиційних прав на не збудований об'єкт, який передбачає те, що його інвестиційні права оспорюються або не визнаються іншими особами, або він втратив документ, який посвідчував виникнення та наявність у нього таких прав є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що об'єкт інвестування у вигляді земельної ділянки, на якій виконані підготовчі роботи для подальшого будівництва житла, інвестованого ОСОБА_2 та іншими інвесторами, Одеська міська рада передала в оренду Управлінню капітального будівництва та рішенням Одеської міської ради від 09.04.2009 року за згодою сторін розірвано договір оренди на вищезазначену земельну ділянку (об'єкт інвестування), у зв'язку з чим вказана земельна ділянка перестала бути об'єктом інвестування і саме цим відповідачем зупинена інвестиційна діяльність ОСОБА_2 та інших інвесторів, які вклали особисті кошти в цей об'єкт та оскаржуваним судовим рішенням позивач позбавлена інвестиційних прав на інвестований нею об'єкт будівництва за адресою, вказаною в інвестиційному договорі від 29.04.2005 року, чим грубо порушені її інвестиційні права спростовуються наступним.

Згідно п. 1.2. інвестиційного договору № 29/04 ИМ від 29.04.2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Златоград» індивідуальним об'єктом інвестування є 1-но кімнатна квартира, будівельний НОМЕР_1, на 9-му загальному, 6-му житловому поверху (отм. 27,00 м.), 18-х поверхового будинку, 1-ї черги, загальною площею 42,05 кв. м. (а.с. 7), тоді як рішення Одеської міської ради від 09.04.2009 року стосується земельної ділянки, тобто не об'єкту інвестування крім того договір розірваний за згодою сторін.

Разом з тим колегія суддів вважає за можливе роз'яснити ОСОБА_2, що у разі порушення її прав рішенням Одеської міської ради від 09.04.2009 року, яким розірвано договори оренди землі, вона може оскаржити це рішення в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук