Провадження № 2/752/1465/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.02.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, суд -

Встановив

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову позивач вказував, що він є дідом померлого ОСОБА_4, після смерті якого позивач звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що складається з 2/3 частин вищевказаної квартири. 29.09.2015 року нотаріусом було прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю реєстраційного посвідчення на правовстановлюючих документах та відсутністю необхідного правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому позивач вважаючи порушеним своє право звернувся до суду із даним позовом та просить визнати за ним право власності в порядку спадкування.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду пояснення по справі та просив суд розглянути справу без його участі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Вислухавши пояснення представника, дослідивши матеріали справи та відповідні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1.

ОСОБА_2 є дідом ОСОБА_4, що встановлено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2015 року у справі № 752/17382/14-ц (провадження № 2/752/669/15) за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: Державна реєстраційна служба України, Дванадцята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Крім того вказаним рішенням суду визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 75,1 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

29 вересня 2015 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Абісовою Т.Ф. винесено постанову за вих. № 3723/02-31 відмовлено представнику ОСОБА_2, ОСОБА_9 у видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті онука його довірителя ОСОБА_4, 1992 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на майно яке складається з: 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з реєстраційного посвідчення на правовстановлюючих документах, та у зв'язку з відсутністю необхідного правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

1/3 частина вищевказаної квартири, що визнана за ОСОБА_4 на підставі рішення суду не була зареєстрована в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, отже виходячи з вимог вищевказаної статті суд приходить до висновку, що спадкодавець не набув у встановленому законом порядку права власності на вищевказане майно.

З інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 21.09.2015 року НОМЕР_2 вбачається, що 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 зареєстрована на ім'я ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Київською державною нотаріальною конторою 12.09.1998 року № 7-2778.

Пленум Верховного Суду України в абз. 1, 2 п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно положень ст.ст. 16, 392 ЦК України визнання права є способом захисту права, яке особі належить на час вчинення такого позову, а не на майбутнє, тобто є саме способом захисту існуючого права, а не способом його набуття. Водночас суд відзначає, що, як безальтернативно визначено ч. 2 ст. 1299 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця виключно з моменту державної реєстрації цього майна.

З огляду на викладене, звернення позивача до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, до складу якого належить частина квартири, є вимогою про застосування неналежного способу захисту, адже, по-перше, спадкоємцеві до реєстрації права на нерухоме майно, як зазначив у Постанові від 23 січня 2013 року Верховний Суд України (справа № 6-164цс12), належить виключно право володіння і користування цим майном, а також право на перехід права розпорядження у порядку спадкування, відтак, спадкоємець у разі виникнення спору вправі ініціювати не позов про визнання права власності, а про визнання права на спадщину, складовим якої є право володіння, користування і перехід права на розпорядження майном, і, по-друге, оскільки наявні умови для одержання позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, оскарженню підлягає саме відмова у вчиненні нотаріальної дії.

Верховний Суд України у постанові від 31 жовтня 2012 року у цивільній справі № 6-53цс12, прийнятої з підстав неоднакового застосування законодавства, і яка, згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, дійшов висновку, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права; під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Отже звернення до суду особи із позовом на захист свого порушеного права у спосіб, не встановлений законом або договором, а також у спосіб, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин (невірно обраний спосіб захисту права), може бути самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя