Категорія 57Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Медяного В.М.,

суддів : Пащенко Л.В., Жданкіна В.В.,

секретаря Агеєвій Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Дельта банк» про стягнення коштів.

Зазначає, що 08.01.2015 року між ним та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США №003-01655-080115 на суму вкладу у розмірі 10 000 дол. США на строк 3 місяці, де відповідно до п.1.4 договору, банк нараховує вкладнику відсотки на вклад у розмірі 5,5, % річних.

Окрім того, ОСОБА_2 було відкрито в ПАТ «Дельта банк» рахунок НОМЕР_1 на якому на час звернення з позовом до суду обліковується залишок коштів в розмірі 120,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 621,82 грн.

Проте, на неодноразові його звернення про повернення грошових коштів, працівники банку повідомляють про неможливість виплатити кошти у зв'язку з відсутністю готівки, отримати кошти за допомогою банкомата також неможливо з тієї самої причини, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначені грошові кошти.

Крім цього, позивач вважає, що внаслідок невиконання вимоги про повернення коштів він також зазнає моральної шкоди, яка виражається у тому, що він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, через нервові хвилювання різко загострилась хвороба серця. Всі зазначені моральні страждання, нанесені незаконними діями відповідача, негативно відображаються на його здоров'ї та членів його родини. Завдану моральну шкоду він оцінює в розмірі 100 000 грн.

Тому вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь суму вкладу за договором № 003-01655-080115 від 08.01.2015 року в розмірі 10 000 доларів США, грошові кошти за договором банківського рахунку НОМЕР_1 в розмірі 120,44 доларів США, а також завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.47-51).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції від 19 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити повністю. Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції представники сторін у справі не явилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 08.01.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 003-01655-080115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав банку вклад в розмірі 10 000 доларів США строком до 08.04.2015 року, а банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу проценти в розмірі 5,5 % річних.

Нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов цього договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1, відкритий на ім'я вкладника в установі банку (п. 1.9. Договору).

У разі закінчення строку залучення вкладу, вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_1, відкритий на ім'я вкладника в установі банку (п. 1.10. договору).

Встановлено, що згідно виписки по договору № 003-01655-080115 банківського вкладу (депозиту) від 08.01.2015 року за період з 08.01.2015 року по 08.04.2015 року станом на 08.04.2015 року розмір процентів за вкладом складає 92,18 доларів США.

Відповідно до довідки про наявність рахунків в ПАТ «Дельта Банк» від 11.06.2015 року, виданої позивачу Вінницьким відділенням № 3 ПАТ «Дельта Банк», у ОСОБА_2 в банку відкритий рахунок НОМЕР_1 у доларах США, на якому станом на 11.06.2015 року обліковується залишок коштів в розмірі 120,44 доларів США.

В судовому засіданні було встановлено, що також не заперечувалося позивачем, що ПАТ «Дельта Банк» після закінчення строку дії договору № 003-01655-080115 банківського вкладу (депозиту) від 08.01.2015 року зарахував вклад з процентами на поточний рахунок ОСОБА_2, відкритий на його ім'я в установі банку.

Також судом першої інстанції встановлено, що 02.03.2015 року Правлінням Національного Банку України було прийняло постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

02.03.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» на строк 3 місяці до 02.06.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015 року внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року до 02.09.2015 року включно.

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» до 02.10.2015 року включно.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який є спеціальним і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Встановлено, що в судовому засіданні не заперечувалось представником позивача, що 13.10.2015 року позивач отримав через ПАТ «Укргазбанк» 200 000 грн. гарантованої Фондом суми відшкодування, що еквівалентно 8057,40 доларів США відповідно до курсу НБУ станом на 03.03.2015 року (день запровадження тимчасової адміністрації).

02.08.2015 року Постановою Правління НБУ року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

За таких обставин, суд першої інстанції враховуючи вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача грошових коштів за договорами банківського вкладу і банківського рахунку, оскільки частина цих коштів в розмірі 200000 грн. сплачена позивачу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а решта коштів в частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, підлягає поверненню позивачу в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в межах процедури ліквідації банку. Також суд дійшов вірного висновку про те, що у разі задоволення позову, суд своїм рішенням, фактично виведе позивача з загальної (четвертої) черги, чим порушить права невизначеного кола осіб, які звернулись до боржника (відповідача у справі) про виплату боргу у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку, чим штучно поставить вказаних осіб в порівнянні з позивачем у нерівне становище, що за даних обставин є недопустимим.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції, враховуючи роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4, ст.60 ЦПК України, прийшов до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача, які полягали в неповерненні йому вкладу, завдано моральної шкоди. Також суд виходив з того, що правовідносини між сторонами є договірними відносинами, які регулюються нормами ЦК України, що регулюють ці правовідносини, де не передбачена відповідальність сторін договору у вигляді компенсації моральної шкоди. Не передбачений такий вид відповідальності й в укладеному сторонами договорі банківського вкладу. Враховуючи вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», яким передбачено право споживача на компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (зокрема дефекту), суд дійшов висновку також і про те, що позивачем не було надано доказів про надання йому банком саме такої послуги, у зв'язку з чим, підстави для стягнення моральної шкоди в даному випадку відсутні.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об'єктивний склад, права та обов'язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а основні доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. А виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач мас право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 № "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності.

Згідно ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вклад (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та процента на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Проте, постановою Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року АТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" на строк 3 місяці до 02.06.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 від 08.04.2015 року внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта банк», згідно з яким тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року до 02.09.2015 року включно.

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015 року продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта банк» до 02.10.2015 року включно.

Згідно ч.1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" регулюються відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 вищевказаного Закону, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 вищевказаного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Наслідком введення тимчасової адміністрації є спеціальний порядок повернення коштів вкладників, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора. Відповідно до положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призупиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені нормами цього Закону.

В п.2.10. Договору №003-01655-080115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США укладеного 08 січня 2015 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 вказано, що вкладник підтверджує, що Банк до укладення цього Договору з Вкладником надав Вкладнику інформацію, зазначену в ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI щодо умов гарантування вкладів фізичних осіб коштів за цим Вкладом. Сума граничного розмірі відшкодування коштів за цим Вкладом, включаючи відсотки, не може бути більшою граничного розміру відшкодування коштів, що становить 200 тис. грн. для одного вкладника в банку.

Як було встановлено в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, що також не заперечувалось сторонами у справі, 13 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_2 отримав через ПАТ «Укргазбанк» 200 000 грн. гарантованої Фондом суми відшкодування, що еквівалентно 8057,40 доларів США відповідно до курсу НБУ станом на 03.03.2015 року (на день запровадження тимчасової адміністрації).

Встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02.08.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на його користь суми вкладу задоволенню не підлягає з тих підстав, що позивачу на виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було сплачено кошти в розмірі 200 000 грн., а решта частина коштів, що перевищує суму, виплачену Фондом, підлягає поверненню позивачу в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в межах процедури ліквідації банку.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного та обгрунтованого висновку в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст. 1167 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як відшкодовування моральної шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: моральна шкода як наслідок порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв'язок між неправомірною поведінкою та моральною шкодою; вина заподіювана шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Статті 1058-1065 ЦК України, які регулюють спірні правовідношення, не передбачають права на стягнення моральної шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено.

Оскільки ні нормами Конституції України, ні законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, ні договором банківського рахунку не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв'язку з невиконанням договору банківського рахунку, тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Що стосується посилання позивача на ЗУ "Про захист прав споживачів", то моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується лише у разі, якщо така шкода заподіяна виключно продукцією, яка є небезпечною для життя і здоров'я людей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання скаржника на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом застосування норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

Інші доводи апеляційної скарги, що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим судом по справі рішенням та його суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. В.В. Жданкін

Л.В. Пащенко

Згідно з оригіналом.

Суддя : В.М. Медяний