Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» про визнання договору уступки права вимоги недійсним за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що діями відповідачів порушені їх права, зокрема: їх, як боржників, не було повідомлено про відступлення права вимоги, вони не надавали своєї згоди на розголошення своїх персональних даних, товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») не має необхідного обсягу цивільної правоздатності юридичної особи щодо вчинення банківських операцій з іноземною валютою. Крім того, вони не погоджуються із розміром заборгованості за кредитним договором. Наведене вважали порушенням вимог ст. 203 ЦК України щодо чинності правочину.

З урахуванням уточнень на підставі ст. ст. 11, 203, 215, 1056 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки і банківську діяльність», просили визнати недійсним договір факторингу, укладений 5 листопада 2010 року між відповідачами про відступлення публічним акціонерним товариством «ОТП Банк»(далі -

ПАТ «ОТП Банк») на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором від 30 травня 2008 року, в частині вимог до ОСОБА_5, яка є майновим поручителем відповідно до договору іпотеки (майнова порука) від 30 травня 2008 року; визнати незаконними дії ПАТ «ОТП Банк» стосовно передачі та розголошення персональних даних ОСОБА_5 третій особі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та визнати незаконними дії ПАТ «ОТП Банк» стосовно розголошення банківської таємниці третім особам; заборонити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вчиняти подальші дії стосовно передання персональних даних ОСОБА_5 третім особам та розголошувати отриману ними інформацію від ПАТ «ОТП Банк» стосовно рахунків ОСОБА_5, платежів, сум заборгованості, банківських операцій по кредитному договору від 30 травня 2008 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 3 березня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

18 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачі не є стороною оспорюваного ними договору та що вони не надали суду доказів про те, які саме їх цивільні права або інтереси порушені укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором і за договором іпотеки, адже законодавець не пов'язує заміну кредитора у зобов'язанні зі згодою боржника. Зазначав, що усі наведені позивачами підстави позову по своїй суті не можуть бути правовими підставами для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки не стосуються його істотних умов, не можуть бути визнані такими, що доводять порушення загальних вимог, які згідно з ст. 203 ЦК України є необхідними для чинності правочину.

Доводи касаційних скарг висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 червня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

І.М.Фаловська