Провадження № 2/225/439/2016
Головуючий у справі ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретарів Бондарчук Т.І., Черникової Н.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника служби у справах дітей ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах дитини ОСОБА_5, треті особи Головне управління державної міграційної служби у Донецькій області, Служба у справах дітей Торецької міської ради Донецької області про визнання осіб, втратившими право користування жилим приміщенням та зобовязання зняти з реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Крім неї, за вказаною адресою також зареєстрована її донька ОСОБА_4 та її онука ОСОБА_5. Проте, вже тривалий час вони не проживають в її будинку. На теперішній час її дочка разом з онукою проживають в Російській Федерації і повертатися в місто не збираються. У звязку з цим їй самій приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в її помешканні, тощо. Вважає, що доньку і онуку необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно заявниці для зняття останніх з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні.

Належно повідомлені відповідачі в судове засідання не з'явилися, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутності суду не подавали, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.

Представник третьої особи служби у справах дітей Торецької міської ради в судовому засіданні вирішення питання залишила на розсуд суду.

Належно повідомлений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в судове засідання не зявився, тому суд розглядав справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_6 суду зазначила, що з ОСОБА_4, донькою позивача по справі працювала в дитячому садку. Її знає з самого дитинства. Світлана разом з чоловіком, їх малолітньою дитиною та мамою проживали «за балкою». Суду підтвердила, що ОСОБА_4 разом зі своєю сімєю в липні 2014 року виїхала до Російської Федерації, де проживає в м. Мурманську по теперішній час. З того часу вони не разу не приїжджали в м. Дзержинськ. Особисті речі та майно вони забрали, коли виїжджали. Періодично вона спілкується з ОСОБА_4 через мережу «Інтернет» за допомогою програми «Скайп». З її слів вона знає, що ОСОБА_4 не збирається повертатися в м. Дзержинськ.

Свідок ОСОБА_7 суду надала такі ж саме показання, що й свідок ОСОБА_6

Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами.

Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори 18.06.2004 року, за номером в реєстрі 3464 є власницею квартири АДРЕСА_3 (а.с. 12).

Згідно довідки про склад сім'ї відповідач по справі ОСОБА_8 з дитиною ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто за адресою позивача по справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користуквання цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом зясовано той факт, який повністю узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що донька позивача по справі ОСОБА_4 разом з чоловіком та їх малолітньою донькою ОСОБА_5 у 2014 році поїхали до Російської Федерації, де проживають до наступного часу. Тому позивач по справі вимушена нести всі витрати по утриманню житлового будинку, сплаті комунальних послуг, тощо.

Факт того, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не проживають за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом вуличного комітету (а.с. 14).

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 зі своєю малолітньою дитиною з липня 2014 року, тобто понад один рік, без поважних причин відсутні за місцем своєї реєстрації.

При цьому суд зазначає, що згідно 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них з ким вона проживає.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітня ОСОБА_9 зареєстрована разом зі своєю матір'є за адресою: м. Дзержинськ, вул. Р.Корсакова, 7/34.

Таким чином, право малолітньої ОСОБА_5 на користування спірною квартирою є похідним від права її матері. Таке право відповідач ОСОБА_4 в силу закону втратила, а тому втратила право на користування спірною квартирою і малолітня ОСОБА_5

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку жилого приміщення за адресою АДРЕСА_4, то в цій частині позивачу необхідно відмовити, оскільки вказану адміністративну дію вчиняють компетентні органи на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування чи виселення.

Так, як суду не були надані докази відмови вказаних органів здійснити зняття з реєстраційного обліку відповідачів у спірному житловому будинку, вказана позовна вимога є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_5 втратившими право користування жилим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_5.

У задоволенні позовних вимог про зобовязання зняти з реєстрації місця проживання відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: