Справа № 148/941/16-ц Провадження № 22-ц/772/2298/2016Головуючий в суді першої інстанції Карнаух А. П.
Категорія 39Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судових засідань Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Торківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

встановила:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в районний суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його двоюрідна бабуся ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно у складі права на земельну частку (пай) площею 2,20 умовних кадастрових гектарів.

Він залишився єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, оскільки дітей вона не мала, а чоловік помер раніше за неї.

З 1997 року він проживав разом із ОСОБА_4 у її будинку, який вона подарувала йому, що підтверджується договором дарування від 23.02.1995 року.

З метою одержання свідоцтва про право на спадщину він у березні 2016 року звернувся до державної нотаріальної контори із відповідною заявою, проте йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку.

Вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, він як спадкоємець прийняв спадщину та фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а тому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,20 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться в адміністративних межах Торківської сільської ради та належала його двоюрідній бабусі ОСОБА_4

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Від Торківської сільської ради суду недійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позову ОСОБА_3 відповідач не заперечує.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Торків Тульчинського району Вінницької області померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Згідно сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії НОМЕР_1 померлій ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,20 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Торківської сільської ради, з цільовим призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається із довідки Тульчинської державної нотаріальної контори від 24.05.2016 року №270/01-10 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи і нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

На час відкриття спадщини - 1999 рік діяв ЦК УРСР. За приписами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. Отже при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п. 1 Постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до статті 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 530 ЦК України (1963 року) передбачалося, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що спадкування двоюрідними онуками цивільним законодавством діючим на час відкриття спадщини не передбачено.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

В порушення зазначених вимог позивачем до початку розгляду справи по суті в суді першої інстанції не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту родинних відносин між ним і спадкоємцем ОСОБА_4.

Надані ж до апеляційної скарги нові докази лише підтверджують, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, який, в свою чергу, є сином ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6. Відомості про родинні стосунки між ОСОБА_6 і чоловіком спадкоємиці ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (одружені 03.08.1962 року), по справі відсутні, а відтак належними і допустимими доказами не підтверджено факт родинних відносин позивача із спадкоємицею.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, в повній мірі досліджені та оцінені докази, надані сторонами, та правильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 304, 307, 308, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.