Справа № 444/920/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/783/87/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника відповідача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

30 квітня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 600/07-096, за умовами якого, останньому було надано кредит в сумі 75000,00 дол. США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 29.05.2022 року. В подальшому між ними були укладені додаткові угоди про внесення змін до Договору кредиту № 600/07-096 від 29.05.2007 року.

13 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316, за умовами якого останньому було надано на поточні потреби кредитний ліміт до 44000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних. Кінцевий термін погашення кредиту до 12.08.2023 року. В подальшому між ними була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316 від 13.08.2008 року.

Позивач умови кредитних договорів виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач умови договорів про повернення кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість.

З врахуванням наведеного, позивач направив відповідачу вимоги про погашення кредиту. Останній на заначені вимоги не відреагував.

У зв»язку з цим просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість по двох договорах в сумі 202 468,00 доларів США та 154 168,89 коп., а саме, заборгованість :

- яка утворилась станом на 08 квітня 2014 року за кредитним договором №600/07-096 від 29 травня 2007 року в сумі 124 432, 26 (сто двадцять чотири тисячі чотириста тридцять два долари США 26 центів) доларів США, з яких: 72451,74 долари США - заборгованість по тілу кредиту, 51 980,52 долари США - відсотки за користування кредитом, та пеню в сумі 95 770 грн. 82 коп. (дев»яносто п»ять тисяч сімсот сімдесят грн. 82 коп.), з яких 22 405,75 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту за період з 08.04.2013 року по 07.04.2014 року та 73 365,07 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках за період з 08.04.2013 року по 07.04.2014 року;

- та яка утворилась станом на 09 квітня 2014 року за кредитним договором №602/25-316 від 13 серпня 2008 року в сумі 78035, 74 доларів США (сімдесят вісім тисяч тридцять п»ять доларів США 74 центи), з яких: 45835,04 долари США - основна сума кредиту, 32 200,70 доларів США - відсотки за користування кредитом та пеню в сумі 58398 грн. 07 коп. (п»ятдесят вісім тисяч триста дев»яносто вісім грн. 07 коп.), з яких: 12 897, 44 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту за період з 09.04.2013 року по 08.04.2014 року та 45 500,63 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках за період з 09.04.2013 року по 08.04.2014 року.

Також просить покласти на відповідача судові витрати.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року оскаржив ПАТ «Укрсоцбанк».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак є таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення на заставлене майно та виселення задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2013 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року залишено без змін. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2013 року залишено в силі лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а в частині виселення передано на новий розгляд в суд першої інстанції. Таким чином, місцевим і апеляційним судами встановлено обставини щодо звернення стягнення за іпотечними договорами. Відповідно, вимога банку була про звернення стягнення на будинок АДРЕСА_1 та стосувалися виключно ОСОБА_6 На ці обставини, суд першої інстанції уваги не звернув.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що на момент ухвалення 20 березня 2015 року оскаржуваного рішення, будинок АДРЕСА_1 в ході виконавчого провадження не реалізований. Таким чином, непогашеною є заборгованість за кредитними договорами № 600/07-095 від 29.05.2007 року та № 600/07-096 від 29 травня 2007 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками боргу та встановлено рішенням від 20 березня 2015 року.

При цьому покликається на приписи п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де роз»яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст.11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 600/07-096, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 75000,00 дол. США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 29.05.2022 року. В подальшому між ними були укладені додаткові угоди про внесення змін до Договору кредиту № 600/07-096 від 29.05.2007 року.

Відповідно до умов Договору кредиту №600/07-096 від 29.05.2007 pоку, а саме п.п.3.3.7., 3.3.8. Позичальник зобов'язаний:

- сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.2.4., 2.5. цього Договору;

- своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього Договору.

13 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №602/25-316, за умовами якого останньому було надано на поточні потреби кредитний ліміт до 44000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних. Кінцевий термін погашення кредиту до 12.08.2023 року. В подальшому між ними була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316 від 13.08.2008 року.

Відповідно до умов Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316 від 13.08.2008 p., а саме п.п.3.3.7., 3.3.8. позичальник зобов'язаний:

- сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.1.1.1., 2.4., 2.10. цього Договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором;

- своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1., 2.4., 3.3.14. цього Договору.

Відповідно до умов Договору кредиту № 600/07-096 від 29.05.2007 p., а саме п.4.5., у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит.

Відповідно до умов Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 602/25-316 від 13.08.2008 p., а саме п.4.4., у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З врахуванням наведеного, керуючись п. 4.5. «Договору-1», п. 4.4. «Договору-2», ПАТ «Укрсоцбанк» 09.04.2014 р. за вих. № № 08.206-297/11072/1, 08.206-297/11072/2, направив відповідачу вимоги про погашення кредиту.

Однак, відповідач на заначені вимоги не відреагував.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитних договорів у останнього перед банком утворилася заборгованість по двох договорах на загальну суму 202 468,00 доларів США та 154 168,89 коп.

Також встановлено, що 03 лютого 2011 року позивач вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою було забезпечено виконання вище вказаних кредитних договорів.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року позов задоволено.

З даного рішення (а.с.76-78 цивільної справи № 444/920/14-ц) вбачається, що звернено стягнення за іпотечними договорами від 29.05.2007 р. за реєстровим № 622 та від 13.08.2008 р. за реєстровим №1768 на АДРЕСА_1 загальною площею 184,0 кв.м., що належить ОСОБА_6 "шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження" з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичай ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк"в сумі 125601,69 дол. США (сто двадцять п'ять тисяч шістсот один долар США 69 центів) та 18557,34 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім гривень 34 копійок), та в сумі 76805,76 дол. США (сімдесят шість тисяч вісімсот п'ять доларів США 76 центів) та 8661,99 гривень (вісім тисяч шістсот шісдесять одна гривня 99 копійок). Виселено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з цього будинку, у зв'язку із зверненням на нього стягнення. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржувалось відповідачами.

Ухвалою судової колегії у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 23.04.2013 року (а.с.79-82 цивільної справи № 444/920/14-ц) рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду були оскаржені відповідачами.

Ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.11.2013 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23.04.2013 року у частині вирішення спору про виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 із предмета іпотеки скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23.04.2013 року залишено без змін.

12.12.2014 року Жовківським районним судом Львівської області по цивільній справі №2-646/11 (провадження 2/444/94/2014) ухвалено рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про виселення та зняття з реєстрації з будинку, що переданий в іпотеку ПАТ "Укрсоцбанк" у зв"язку із зверненням на нього стягнення - відмовлено.

З вище перелічених процесуальних документів вбачається, що задоволено вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 600/07-096 від 29 травня 2007 року та № 602/25-316 від 13 серпня 2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, станом на дату звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по вказаних кредитних договорах, строки дії кредитних договорів не закінчилися (до кінцевих термінів погашення заборгованості), суд не може застосувати строки позовної давності до даних правовідносин, відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України. Окрім того, позивачем позовні вимоги (кредитні договори) не розмежовані, позивач вже звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 грудня 2012 року такий позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки для задоволення грошових вимог банку в сумі 125601,69 доларів США і 18557, 34 грн. та в сумі 76805,76 доларів США і 8662,99 грн. Задоволення даного позову фактично призведе до стягнення боргу в подвійному розмірі.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки ці висновки не відповідають обставинам справи, що, в свою чергу, призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Стаття 11 ч.2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обовязків є, у тому числі, договори та інші правочини.

Вказані вище договори породили певні права та зобов»язання сторін.

У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення кредиту.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог кредитних договорів, позичальник зобов»язався повернути кредити та сплатити відсотки за користування кредитом. Окрім того, кредитними договорами передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості кредиту, сплати процентів, позичальник зобов»язався сплачувати банку пеню.

Згідно наданих суду розрахунків у відповідача перед позивачем внаслідок неналежного виконання кредитних договорів утворилась заборгованість станом на 08 квітня 2014 року за кредитним договором № 600/07-096 від 29 травня 2007 року в сумі 124 432, 26 (сто двадцять чотири тисячі чотириста тридцять два долари США 26 центів) доларів США, з яких: 72451,74 долари США - заборгованість по тілу кредиту, 51 980,52 долари США - відсотки за користування кредитом, та пеню в сумі 95 770 грн. 82 коп. (дев»яносто п»ять тисяч сімсот сімдесят грн. 82 коп.), з яких 22 405,75 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту за період з 08.04.2013 року по 07.04.2014 року та 73 365,07 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках за період з 08.04.2013 року по 07.04.2014 року (пеня нарахована в межах 1 року до дня звернення з позовом у суду);

- та станом на 09 квітня 2014 року за кредитним договором №602/25-316 від 13 серпня 2008 року в сумі 78035, 74 доларів США (сімдесят вісім тисяч тридцять п»ять доларів США 74 центи), з яких: 45835,04 долари США - основна сума кредиту, 32 200,70 доларів США - відсотки за користування кредитом та пеню в сумі 58398 грн. 07 коп. (п»ятдесят вісім тисяч триста дев»яносто вісім грн. 07 коп.), з яких: 12 897, 44 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту за період з 09.04.2013 року по 08.04.2014 року та 45 500,63 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках за період з 09.04.2013 року по 08.04.2014 року (пеня нарахована в межах 1 року до дня звернення з позовом у суду).

Доказів на спростування таких розрахунків суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Судом також встановлено та не оспорюється відповідачем, що ним порушено умови кредитного договору, що призвело до невиконання взятих на себе зобов»язань.

В той же час суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення, оскільки банк вже скористався своїм правом на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено. Ухвалення рішення про стягнення заборгованості, на думку суду першої інстанції, призведе до подвійного стягнення боргу.

Такий висновок суду є невірним. Дійсно, згідно Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Однак, в даній справі позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості вже після того, як набрало законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не одночасно, як вказано вище. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки на час розгляду даної справи не виконано. Також судом першої інстанції не враховано і ту обставину, що у даній справі особа позичальника (ОСОБА_4) є відмінною від особи іпотекодавця ОСОБА_6.).

При цьому, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом першої інстанції не враховано правову позицію, викладену у Постанові Верхолвного Суду україни від 09 вересня 2014 року по цивільній справі № 3-71гс14, де зазначено що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

У відповідності до вимог ст. 551 ч. 3 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для зменшення в силу вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розміру неустойки, оскільки нарахований позивачем розмір неустойки співмірний з розміром збитків і не перевищує такого, а навпаки є значно меншим.

Відповідач у суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності. Колегія суддів приходить до висновку, що дана заява також не підлягає до задоволення, однак не з тих підстав, що вказані в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції (термін дії кредитних договорів не закінчився), а виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно банк обмежений процесуальними строками для захисту свого порушеного права.

Верховний суд України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 роз'яснив зокрема, що «у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.»

Із розрахунків заборгованості, станом на 08 квітня 2014 року та на 09 квітня 2014 року вбачається, що останнє погашення боргу здійснене позичальником по договору № 600/07-096 - 28.12.2010 року в сумі 12.51 дол. США., та по договору №602/25-316 - 28.12.2010 року в сумі 12.51 дол. США.

Відповідно, трьохрічний строк позовної давності почав перебігати по двох кредитних договорах із 28.12.2010 року.

Частиною 2 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_4, позивачем іще до дати останнього платежу по відсотках подано 27 січня 2010 року у Жовківський районний суд Львівської області позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення на заставне майно. Таким чином, 27.01.2010 року строк позовної давності перервася.

Виходячи із аналогії та змісту частини 2 статті 265 ЦК України, час від дня пред'явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, не зараховується до позовної давності.

25 грудня 2012 року Жовківським районним судом Львівської області ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, про звернення стягнення на заставлене майно та виселення.

23 квітня 2013 року Апеляційним судом Львівської області винесено ухвалу, якою рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

13 листопада 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду Укрїни з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23.04.2013 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки залишено в силі, а в частині виселення передано на новий розгляд в суд першої інстанції.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Колегія судді приходить до висновку, що 23 квітня 2013 року після переривання строку позовної давності такий почав відраховуватися заново.

А відтак, позивачем не пропущено строків позовної давності, через переривання такого, і тому заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви рішення суду про відмову в задоволенні позову не ґрунтуються на матеріалах справи, внаслідок чого судом першої інстанції невірно застосовано матеріальний закон, та окрім того, порушено норми процесуального права, що в силу вимог ст. 309 ЦПК України є безмовними підставами для скасування рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3654 грн. 00 коп. (три тисячі шістсот п»ятдесят чотири грн. 00 коп.) судового збору, сплаченого при подачі позову до суду та 1827 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. п. 3, 4, ч.2, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість станом на 08 квітня 2014 року за кредитним договором №600/07-096 від 29 травня 2007 року в сумі 124 432, 26 (сто двадцять чотири тисячі чотириста тридцять два долари 26 центів) доларів США та пеню в сумі 95 770 грн. 82 коп. ( дев»яносто п»ять тисяч сімсот сімдесят грн. 82 коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість станом на 09 квітня 2014 року за кредитним договором №602/25-316 від 13 серпня 2008 року в сумі 78035, 74 доларів США (сімдесят вісім тисяч тридцять п»ять доларів 74 центи ) та пеню в сумі 58398 грн. 07 коп. (п»ятдесят вісім тисяч триста дев»яносто вісім грн. 07 коп. )

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3654 грн. 00 коп. (три тисячі шістсот п»ятдесят чотири грн. 00 коп.) судового збору, сплаченого при подачі позову до суду та 1827 грн. 00 коп. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.