Справа №461/3779/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді - Городецької Л.М.,

при секретарі - Думичі Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що шлюб між ним та відповідачем був укладений та зареєстрований 12.07.1987 року, про що Палацом урочистих подій м. Львова зроблено актовий запис №2014. Від подружнього життя мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, непорозуміння призвели до критичного психологічного стану обох сторін. Вони зберігають взаємне почуття поваги, але шлюб втратив зміст. Вже понад 10 років по 5 днів на тиждень вони проживають окремо. Майнових суперечок та спорів між ними немає. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати в рівній визначеній ними мірі з кожним з них, та це не є предметом конфлікту. Просить позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених у фабулі позову. Позивач додатково пояснив, що примирення між відповідачем не відбулося, а відтак, вважає за доцільне розірвати шлюб. Просив позов задоволити.

Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечила та додатково пояснила, що позивачем був поданий даний позов з метою позбавлення її спілкування з сином та позбавлення її права на спільно нажите в шлюбі нерухоме та рухоме майно. Просила шлюб не розривати.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, проте згідно ст.13 ч.2 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Крім того, особи, які беруть участь у справі, не повинні зловживати своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 27 ЦПК України, зокрема, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 (а.с.3), сторони зареєстрували шлюб 12 липня 1987 року, про що Палацом урочистих подій м. Львова, про що зроблено актовий запис № 2014.

Відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.5), у сторін є дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, які знайшли своє підтвердження у процесі розгляду справи, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання у сторін будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого вони, понад 10 років не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, фактично подружні відносини припиненні між ними.

Крім того, судом вживалися заходи щодо примирення подружжя, однак сторони так і не примирилися.

Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не має підстав для подальшого збереження формального шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому шлюб між ними слід розірвати. Крім того, суд вважає, що покликання відповідача щодо позбавлення її спілкування з сином та позбавлення її права на спільно нажите в шлюбі нерухоме та рухоме майно не є предметом розгляду даного спору.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.112 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 12 липня 1987 року Палацом урочистих подій м. Львова, про що зроблено актовий запис № 2014 - розірвати.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Городецька