Справа № 442/778/10 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/2401/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Берези В. І., Штефаніци Ю. Г.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - житлову прибудову літ. «а2-2 загальною площею 84,9 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., яка належить до квартири АДРЕСА_1, внаслідок чого змінились ідеальні частки співвласників, і відповідно, ОСОБА_5 належить 47/400 ідеальних частин, ОСОБА_4 - 259/400 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3

Вважають його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з»ясування усіх обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначають, що суд не перевірив та не встановив наявність чи відсутність згоди власників інших квартир, що є співвласниками земельної ділянки по АДРЕСА_1 на узаконення самочинного будівництва. Земельна ділянка, на якій розташований 4-х квартирний житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності власників квартир будинку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 04 вересня 2003 року, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач ОСОБА_4 без згоди інших співвласників земельної ділянки, самочинно звів на частині ділянки прибудову до квартири № 4, фактично самовільно поділивши прибудовою земельну ділянку, чим порушив права третіх осіб, зменшивши розмір ділянки, яка перебуває у їх спільній сумісній власності. Вирішуючи спір, суд не залучив до участі у справі в якості третіх осіб мешканців інших квартир - співвласників земельної ділянки, а також відповідні установи, до компетенції яких належить вирішення питання щодо дотримання архітектурних, санітарних, пожежних норм та правил під час будівництва, а відтак, неалежним чином не з»ясував відповідність самочинного будівництва цим нормам та правилам.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю- доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві спільної часткової власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1, до якої ним самочинно здійснено двохповерхову житлову прибудову літ. «а2-2» загальною площею 84,9 кв.м, житловою площею 35,0 кв. м (а.с.6).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 04 вересня 2003 року, земельна ділянка площею 0,0759 га по АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7,ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11 (а.с.43).

Визнаючи право власності на самочинно збудоване нерухоме майно -житлову прибудову літ. «а2-2 загальною площею 84,9 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м до квартири АДРЕСА_1 та визначаючи ідеальні частки співвласників квартири, суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво здійснено на приватизованій земельній ділянці площею 759 кв.м, яка перебуває у спільній сумісній власності, без порушення будівельних норм і правил, протипожежних вимог, а тому таке будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, у такій відсутні докази того, що існує порушене право позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Крім того, визнаючи право власності на самочинно споруджену добудову до квартири в порядку ст. 376 ЦК України, районний суд не з»ясував, кому саме належить на праві спільній сумісній власності земельна ділянка, на якій таке будівництво проведено, не залучив до участі у справі співвласників земельної ділянки, не з»ясував їх відношення до позову, чим порушив права та інтереси співвласників земельної ділянки, зокрема апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також не з»ясував, чи існують перешкоди для прийняття в експлуатацію самочинної спорудженої добудови в порядку, передбаченому ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За таких осбставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 квітня 2010 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Береза В. І.

Штефаніца Ю. Г.