Провадження № 22-ц/783/3455/16 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення невиплаченої в повному розмірі при звільненні заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,-

в с т а н о в и л а :

29 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення невиплаченої в повному обсязі при звільненні заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки, покликаючись на те, що з 2000 року він працював у Львівському відділенні Українського державного геологорозвідувального інституту на посаді інженера-енергетика та був звільнений із займаної посади 2 липня 2012 року в зв'язку із скороченням штату та ліквідацією Львівського відділення підприємства. 30 вересня 2014 року він нарешті отримав частину заборгованості з невиплаченої при звільненні заробітної плати та частину середнього заробітку в сумі 29 тис. 346 грн. за рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2014 року. Ця частина заборгованості базувалася на неправдивих довідках про зарплату, наданих в суд відповідачем. Відносно цього за його заявою проти на той час керівництва Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» відкрито кримінальне провадження № 0003597, внесене до ЄРДР 22.11.2013 р. 27 серпня 2014 року позивач письмово звернувся з заявою до директора Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» з вимогою надати правдиві довідки про нарахування зарплати, відпускних, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, однак відповіді не отримав.

Позивачем протягом розгляду справи неодноразово подавалась заява про уточнення позовних вимог ( 05.12.2014 р, 21.04.2015 р., 23.06.2015 року) внаслідок чого просив:

стягнути з відповідача різницю між отриманою та належною йому зарплатою, вихідною допомогою, компенсацією за невикористану відпустку при звільненні та середнім заробітком з 03.07.2012 року по 30.01.2013 р. в сумі 2954 грн. 55 коп.;

стягнути з відповідача належний йому середній заробіток з 31.01.2013 року по 29.09.2014 р. в сумі 37785 грн. 75 коп.;

стягнути з відповідача належний йому середній заробіток з 30.09.2014 року по день винесення судового рішення в розмірі 91,05 грн. за роб. день, що становить 16753,20 грн;

зобов'язати відповідача сплатити помісячно обов'язкові податки та збори, в тому числі у пенсійний фонд.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на користь ОСОБА_3 54 538,95 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2013 року по 23 червня 2015 р. без урахування утримання податків і інших обов'язкових платежів з фізичних осіб. В решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про:

стягнення з відповідача різниці між отриманою та належною позивачеві зарплатою, вихідною допомогою, компенсацією за невикористану відпустку при звільненні та середнім заробітком з 03.07.2012 року по 30.01.2013 р. в сумі 2954 грн. 55 коп., жодною із сторін спору в апеляційному порядку не оскаржено.

У апеляційній скарзі відповідач Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут»,покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, їх недоведеності, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю. Зокрема, відповідач зазначив, що після набрання законної сили рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2013 року та додатковим рішенням від 18 квітня 2013 року відповідач виконав його добровільно 30 вересня 2014 року на підставі виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова. Додатково зазначив, що покладання на відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП за період розгляду судам апеляційної і касаційної інстанціями трудового спору з 31 січня 2013 року по 29 вересня 2014 року не відповідає нормі ч. 2 ст. 116 КЗпП України, а за період з 30 вересня 2014 р. по 23 червня 2015 р. не обгрунтовано зовсім. Разом з тим, оскаржуваним рішенням не обгрунтовано взято до розрахунку одноденну середню заробітну плату позивача в сумі 91,05 грн. та не враховано вимоги п. 21 Постанови Верховного Суду від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 (100-95-п) ( з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 26 листопада 2015 року, суд касаційної інстанції вказав, що судами зазначено, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 квітня 2013 року відповідачем не виконано, При цьому, в матеріалах справи міститься виписка з карткового рахунку ОСОБА_3, з якої вбачається, що 29 вересня 2014 року на рахунок останнього відповідачем було перераховано 29493 грн 58 коп, про що також зазначав позивач у своїй позовній заяві. Визначаючи період, за який з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суди вищевказаного не врахували та дійшли помилкового висновку про початок цього періоду з 31 січня 2013 року. Крім того в основу оскаржуваних рішень судами покладено розрахунок, наданий ОСОБА_3, відповідно до якого середньоденна заробітна плата останнього становить 91 грн 05 коп, разом з тим, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2013 року було встановлено, що одноденна середня заробітна плата позивача за останні два місяця роботи становить 82 грн 86 коп. Вказана обставина не підлягає доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів вважає такими , що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за період з 31.01.2013 року по 12.06.2014 року та за період з 29.09.2014 року по 23.06.2015 року з огляду на те, що факт належності позивачеві заборгованості по заробітній платі на день звільнення в розмірі 18887 грн 50 коп було встановлено 12.06.2014 року, і вищезазначена сума заборгованості була виплачена відповідачем 29.09.2014 року, тому періоди: з 31.01.2013 року по 12.04.2014 року і з 29.09.2014 року по 23.06.2015 року не слід розглядати як періоди затримки розрахунку. Крім цього, зважаючи на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що розмір середньоденного заробітку позивача на день звільнення становив 82.грн 86 коп, при визначенні відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно прийняв за основу середньоденний заробіток в розмірі 91 грн 05 коп.

Водночас, враховуючи вищенаведені обставини справи в їх об»єктивній сукупності, колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 2 ст. 117 КЗпП України апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на користь ОСОБА_3 54538,95 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2013 року по 23 червня 2015 р., підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період, починаючи з 13 червня 2014 року (наступний день після набрання законної сили рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.01.2013 року і до 29 вересня 2014 року (день коли позивачеві були виплачено відшкодування, присуджене рішенням суду від 30.01.2013 року).

До такого висновку колегія суддів дійшла , виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.01.2013 року та додатковим рішенням цього ж суду від 18.04.2013 року, які набрали законної сили 12.06.2014 року було повністю задоволено позов ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, і встановлено, що станом на дату звільнення позивача з роботи ( 02.07.2012 року) позивачу належало від відповідача 18887 грн 50 коп, тобто спір у вищезазначеній частині було вирішено на користь працівника. Оскільки судове рішення набрало законної сили 12.06.2014 року, то перебіг строку для виконання відповідачем обов»язку по виплаті позивачеві належних останньому сум заборгованості по заробітній платі почався з 13.06.2014 року. Згідно наявних у справі доказів, належна позивачеві сума заборгованості по заробітній платі була зарахована на банківський картковий рахунок позивача 29.09.2014 року ( а. с. 49).

Отже, у відповідності до ст. 117 КЗпП України, період (з 13.06.2014 до 29.09.2014 року) затримки відповідачем виплати позивачеві належних останньому сум заборгованості становить 74 робочих дні ( УІ-11днів, УІІ- 23 дні, УІІІ-20 днів, ІХ-20 днів; 11+23+20+20=74). Приймаючи за основу середньоденний заробіток відповідача на дату звільнення, який судовим рішенням, яке набрало законної сили, було визначено у розмірі 82 грн 86 коп, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складатиме 6134 грн 64 коп (82,86*74=6134,64).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у суді першої інстанції не було встановлено обставин про доведеність підставності позовних вимог , що стосувалися періодів: з 31.01.2013 року по 12.06.2014 року і з 29.09.2014 по 23.06.2015 року та помилкового прийняття за основу середньоденного заробітку в розмірі 91 грн 05 коп, і крім цього було неправильно застосовано положення ч. 2 ст. 1117 КЗпП України, що у відповідності до положень п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення в незаконній його частині.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року в частині стягнення з Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на користь ОСОБА_3 54538,95 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2013 року по 23 червня 2015 р. без урахування утримання податків і інших обов»язкових платежів з фізичних осіб скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2014 року до 29 вересня 2014 року в розмірі 6131 (шість тисяч сто тридцять чотири) гривні 64 копійки.

Вказана сума визначена без врахування податків та обов»язкових платежів.

В решті рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.