РІШЕННЯ

Іменем України

14.03.2016 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради

про вселення, -

встановив:

ОСОБА_1, та яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про вселення, якому просила суд вселити її та малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21.07.2001 року по 11.09.2008 року вона перебували у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1. 08.12.2013 року помер ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_4, в неї виник спір про спадкове майно із ОСОБА_2, яка є матірю померлого виник спір щодо поділу земельної ділянки, депозитних рахунків та частки у квартирі. Ухвалою Сихівського районного суду від 25.02.2015 року між сторонами було затверджено мирову угоду по даному майні. Однак крім зазначеного майна, яке було поділено між сторонами, до спадкового майна померлого ОСОБА_4, яке успадковується по закону, також входить 3/4 частки квартири АДРЕСА_2. Її син ОСОБА_3, належить до першої черги спадкоємців, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України йому належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_2. 10.02.2014 року з метою прийняття спадщини нею, як законним представником ОСОБА_3 вона звернулась із до пятої Львівської нотаріальної контори про прийняття спадщини. Оскільки її синові ОСОБА_3 належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_2, а тому вона разом із сином має всі права проживати у даній квартирі. Однак ОСОБА_2 чинить їм перешкоди у користуванні квартирою № 22 в будинку № 76 по вул. Науковій в м. Львові, а тому для захисту свого права та інтересу її та інтересів малолітнього ОСОБА_3 змушена звернутись до суду. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись докази які містяться в матеріалах справи та те, позивач та її син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не мають права власності на частку у квартирі АДРЕСА_1, а тому не можуть користуватись такою квартирою та подавати позов до суду про вселення. Просять відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, оскільки обраний позивачем спосіб звернення до суду не відповідає законодавству та за недоведеністю.

Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримав, та пояснив, вони як орган стоять на захисті інтересів малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дитина має право разом із позивачкою проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки відповідачкою чиниться перешкоди для проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у такій кватирі, що є порушенням його права та інтересу, а тому просить позов задовольнити..

Заслухавши пояснення учасників процесу. дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-СГ № 115146 від 21.07.2001р. За час їхнього перебування у шлюбі 25 жовтня 2002р. народився син ОСОБА_3, що в свою чергу підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 270608 від 05.11.2002р.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 342175 від 13.12.2013р. виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЛМУЮ, 08 грудня 2013 року у віці 34 роки помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на належне останньому майно.

Так, 10.02.2014р. позивач звернулась до пятої Львівської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, до складу якої зокрема ввійшли: земельна ділянка, кадастровий номер :05:000:0340 на території Ременівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської обл. площею 0,0823 га в селі Вислобоки Камянка-Бузького району, кошти на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», 1/4 частки у квартирі № 63 в будинку № 65 на пр.Червоної Калини у м.Львові, 3/4 частки квартири АДРЕСА_3.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 25.02.2015р. визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_4, за змістом якої за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :05:000:0340 на території Ременівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської обл. площею 0,0823 га в селі Вислобоки Камянка-Бузького району Львівської області; грошові кошти на депозитних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_4, розподіляються насутпним чином: 1/3 частина коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_4, належать ОСОБА_1; 2/3 частини коштів на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «А-Банк», ПАТ «Ідея-Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_4, належать ОСОБА_2; визнано право власності на 1/4 частку у квартирі № 63 в будинку № 65 на пр.Червоної Калини у м.Львові, належну померлому ОСОБА_4В, за ОСОБА_2; при цьому ОСОБА_2 з метою компенсації різниці у частці ОСОБА_3 у квартирі № 63 в будинку № 65 на пр.Червоної Калини у м.Львові, перераховує на особовий рахунок ОСОБА_3 6224 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з листа-відповіді Пятої Львівської державної нотаріальної контори № 1277/02-14/5 від 30.04.2015р., що міститься у спадковій справі №906/2013 до майна померлого 08.12.2013 року ОСОБА_4 витребуваного судом, що оформити право на спадщину, відносно майна померлого - квартири АДРЕСА_3, за ОСОБА_3 у звязку із неподанням правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29.12.2015р. позов ОСОБА_1 задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, 25.10.2002р.н., оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1П.(ІПН -НОМЕР_1) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 коп. Однак доказів позивач та її представник не надали суду доказів, які вказували, що дане рішення суду набрало законної сили.

Судом також встановлено, що спір між сторонами виник щодо поновлення порушених прав малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо користування власністю - 1/4 частини вказаної квартири.

З позовної заяви вбачається, що діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 просить усунути перешкоди в користуванні власністю останнього шляхом вселення сина до спірної квартири. Крім того ставить питання про її ( ОСОБА_1П.) вселення до вказаного помешкання.

За змістом ч. 1, ч. 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України врегульовано порядок здійснення права спільної часткової власності, зокрема у даній нормі зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, та що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати приміщення квартири для власного проживання та проживання членів його родини.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Отже станом на 14.03.2016 року право власності на 1/4 частку спірної квартири не оформлено у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на ім'я сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача по справі, отже позов поданий передчасно.

У відповідності до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки виданої ЛКП «Житловик-С» №469 від 16.03.2015 року, що позивачка та її син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому житлом забезпеченні та мають відповідне місце проживання у розумінні ст. 379 ЦК України та не завдасть таке рішення істотної шкоди їхнім інтересам.

Суд також не приймає до уваги та не вважає за належні докази листування та скарги сторін на дії один одного до контролюючих та правоохоронних органів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цивільний спір між сторонами супроводжується міжособистим конфліктом та взаємною неприязню.

Крім цього, позивач у поданому позові стверджують, що підставою для звернення до суду з відповідним позовом є порушення її та малолітнього ОСОБА_3 майнових прав, оскільки вважають себе співвласниками майна - квартири АДРЕСА_3. Однак всупереч положенням ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України позивач та її представник не надали суду доказів, які вказують про те, що дане частка даної квартири належить на праві власності, жодним чином не обґрунтували свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що це майно належить до власності позивача та її сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про вселення її та малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_1 в повному обсязі, оскільки не було доведено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем й охоронюваних прав та інтересів позивача та у звязку із ненаданням позивачем та її представником належних доказів на підтвердження свої вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 31, 57-60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про вселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.