25.05.2016 Справа № 756/2822/16-ц
Номер справи 756/2822/16-ц
Номер провадження 2-о/756/143/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

при секретарі Супрун А. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Головне управління юстиції у м. Києві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою. В обґрунтування вказує, що він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 року його мати, ОСОБА_2, померла, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть. Після смерті матері ОСОБА_2 відкрилася спадщина, на належне їй майно.

До складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2, увійшло нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

У встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері ОСОБА_2, передбачений ст. 1270 ЦК України, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Первушиної Наталії Юріївни із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровано спадкову справу № 57527721, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі № 40570604 від 04 червня 2015 року .

Однак, на даний час виникла ситуація, за якої не має можливості оформити право власності на належне майно, що залишилася після смерті матері, адже після того, як звернувся до нотаріуса із проханням видати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, зокрема на спірну двокімнатну квартиру, було повідомлено, що хоча мати, ОСОБА_2, і залишила на випадок своєї смерті Заповіт від 18 грудня 2003 року на його ім'я, однак, зважаючи на орфографічну помилку, невірно зазначила переклад його прізвища з російської на українську мову, внаслідок чого в Заповіті його прізвище зазначено не «ОСОБА_6, а «ОСОБА_6» ОСОБА_5 .

При цьому, нотаріус, відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину як за заповітом, так і за законом, мотивуючи свою відмову не лише тим, що існують розбіжності у написанні прізвища, зазначеного в паспорті та Заповіті, але також у зв'язку із тим, що навіть попри те, що згідно наданих документів, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно являється матір'ю, однак, успадкувати належне їй майно, як спадкодавець першої черги не має можливості через існування Заповіту, хоча і складеного на його ім'я, проте з допущеною орфографічною помилкою.

Враховуючи вище викладене, а також те, що встановлення у даній справі фактів, що мають юридичне значення, необхідне для прийняття спадщини, змушений звернутися до суду із даною Заявою про встановлення того юридичного факту, що він ОСОБА_1 дійсно є сином ОСОБА_2, а також того факту, що ОСОБА_1, тобто син спадкодавця ОСОБА_2, та зазначений матір'ю спадкоємець за Заповітом ОСОБА_6 є однією і тією ж особою.

Зважаючи на те, що від юридичних фактів, які просить суд визнати та встановити, залежать його майнові права та обов'язки, для можливості всебічного і повного врегулювання цих питань змушений звернутись із даною заявою до суду та просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те, що «ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1», та «ОСОБА_6», зазначений спадкоємцем в Заповіті серії НОМЕР_1, складеному 18 грудня 2003 року ОСОБА_2 та зареєстрованому в реєстрі за № 9с-2254, являється однією і тією ж особою.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, являється, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю.

В судовому засіданні 26.04.2016 року представник заявника заяву підтримав та просив задовольнити. В судове засідання 25.05.2016 року представник заявника не з*явився, подав заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі заявника.

Представник зацікавленої особи також в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_2, померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, на належне їй майно.

До складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2, увійшло нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

У встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері ОСОБА_2, передбачений ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_1, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Первушиної Наталії Юріївни із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровано спадкову справу № 57527721, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі № 40570604 від 04 червня 2015 року .

Однак, на даний час виникла ситуація, за якої він не має можливості оформити право власності на належне спадкодавцю майно, що залишилася після смерті матері, адже після того, як я звернувся до нотаріуса із проханням видати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, зокрема на спірну двокімнатну квартиру, було повідомлено, що хоча мати, ОСОБА_2, і залишила на випадок своєї смерті Заповіт від 18 грудня 2003 року на його ім'я, однак, зважаючи на орфографічну помилку, невірно зазначила переклад його прізвища з російської на українську мову, внаслідок чого в Заповіті його прізвище зазначено не «ОСОБА_6, а «ОСОБА_6» ОСОБА_5.

При цьому, нотаріус, відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину як за заповітом, так і за законом, мотивуючи свою відмову не лише тим, що існують розбіжності у написанні прізвища, зазначеного в паспорті та Заповіті, але також у зв'язку із тим, що навіть попри те, що згідно наданих документів, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно являється матір'ю, однак, успадкувати належне їй майно, як спадкодавець першої черги не має можливості через існування Заповіту, хоча і складеного на його ім'я, проте з допущеною орфографічною помилкою.

Зокрема, українською мовою він записаний як «ОСОБА_6», а російською мовою - «ОСОБА_6».

Той факт, що попри розбіжності в орфографічних фіксаціях його прізвищі «ОСОБА_6 / ОСОБА_6», зазначених в паспорті та Заповіті ОСОБА_2 відповідно, він , ОСОБА_1, та особа, зазначена в Заповіті від 18 грудня 2003 року, тобто ОСОБА_6, являємось ідентичними особами, тобто однією і тією людиною, підтверджується Експертним висновком № 056/696-m-2 від 28 грудня 2015 року, складеним Українським бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України , про що свідчить копія Експертного висновку .

Як вбачається зі Свідоцтва про народження заявника матір'ю записана ОСОБА_7.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2, перебувала у шлюбі двічі, і ОСОБА_1, народився від її першого шлюбу з ОСОБА_8, шлюб із яким було укладено 27 березня 1944 року (актовий запис № 168), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 9 від 29 грудня 2015 року (копія Витягу додається).

І як вбачається із зазначеного Витягу № 9 від 29 грудня 2015 року, матір заявника, до шлюбу записана як «ОСОБА_2», а після шлюбу як «ОСОБА_2».

Після розірвання шлюбу, мати 01 квітня 1946 року уклала новий шлюб із ОСОБА_9 (актовий запис про шлюб № 832), що підтверджується Висновком № 147 від 01 грудня 2015 року про внесення змін до актового запису цивільного стану, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

При цьому, як вбачається із зазначеного Висновку, який було складено Відділом РАЦС в тому числі і на підставі дослідження та аналізу актового запису про шлюб № 832 від 01 квітня 1946 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, тобто спадкодавцем, а також як підтверджується Листом Відділу РАЦС Подільського РУЮ у м. Києві № 660/02-04-32 від 18 лютого 2016 року, отриманим на мій запит дівоче прізвище матері, так само як і в актовому записі про шлюб із його батьком, зазначено як «ОСОБА_2», а її ім'я та по-батькові, при цьому, також співпадають із даними у Заповіті, у Свідоцтві про моє народження заявника та актовому записі про перший шлюб .

Все вище зазначене дає підстави стверджувати, що спадкодавець ОСОБА_2 та ОСОБА_2, яка записана матір'ю заявника в Свідоцтві про народження, являються однією і тією ж особою.

Тобто, є доведеним той факт, що спадкодавець ОСОБА_2, яка залишила Заповіт від 18 грудня 2003 року на ім*я заявника по справі, дійсно являється його матір'ю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 234, 256, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те, що «ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1», та «ОСОБА_6», зазначений спадкоємцем в Заповіті серії НОМЕР_1, складеному 18 грудня 2003 року ОСОБА_2 та зареєстрованому в реєстрі за № 9с-2254, являється однією і тією ж особою.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, являється матір*ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: