Провадження № 2/761/1027/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарях Бешировій Ж.В., Савенко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 14 липня 2015 року, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про зміну розміру аліментів, а саме просить суд ухвалити судове рішення, яким стягувати із нього на користь Відповідача аліменти на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Дитина) в розмірі 1/3 частини усіх доходів Позивача щомісячно, до досягнення Дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 04.09.2012. Від шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 За рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, шлюб між сторонами було розірвано та вирішено також питання про стягнення аліментів з Позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, оскільки він мав непостійний дохід. Рішенням Апеляційного суду м. Києва розмір аліментів, що мають стягуватись із Позивача було зменшено до 1000 грн. 16.01.2013 ВДВС у Голосіївському районі м. Києва було відкрито виконавче провадження № 36039609 і, що він сплачував аліменти лише у розмірі 100 грн. Вказує, що 15.12.2014 він влаштувався на роботу в ТОВ «Прайд-Київ» і, що розмір його заробітної плати становить 1 312 грн. щомісяця. Тому він вважає, що розмір аліментів має бути зменшений до 1/3 частини від усіх його видів доходу, оскільки обставини, за яких виносилось рішення суду у 2013 році змінились, тому він вважає, що має право на зміну розміру аліментів, оскільки змінився його матеріальний стан.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що інших осіб на утриманні Позивача немає.

Відповідач у судове засідання не з'явилась. Про місце, день та час судового розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності, як і пояснень чи заперечень на позов, до суду не надала.

Разом з тим, суд знаходить можливим розгляд справи у відсутність Відповідача, на підставі зібраних у справі доказів, оскільки представник Позивача не заперечував щодо розгляду справи у відсутність Відповідача.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 вересня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано та присуджено до стягнення із Позивача аліменти на користь Відповідача на їх спільну Дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення Дитиною повноліття (а.с. 9-10).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 листопада 2012 року, змінено рішення Голосіївського суду м. Києва від 04 вересня 2012 року та присуджено до стягнення із Позивача на користь Відповідача аліменти на Дитину в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення Дитиною повноліття (а.с. 15-18).

16 січня 2013 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4, відкрито виконавче провадження № 36039609 щодо виконання в примусовому порядку рішення суду в частині стягнення аліментів (а.с. 18).

Із матеріалів справи вбачається, що Позивач часткового та періодично сплачував аліменти, в розмірі 100-200 грн., на підтвердження чого останній надав також копії квитанцій (а.с. 19-22, 53-56).

З Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 02.07.2015 № 2093/С/26-50-11-05-11 вбачається, що дохід Позивача за період з 01.10.2014 по 31.03.2015 становив 734, 78 грн. в 4-му кварталі 2014 року та 3937, 76 грн. - в першому кварталі 2015 року (а.с. 23).

Судом встановлено, що з 04 січня 2016 року Позивач працює на посаді менеджера з оптової торгівлі з окладом 1550 грн. в ТОВ «КопрораціяОК-груп» (а.с. 58). За лютий-січень 2016 року Позивачем було отримано заробітну плату в розмірі 3100 грн. (а.с. 57).

Статтею 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до п. 1, 2 Статті 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі Статтею 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю сторін між батьками, може згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку суду, в ході судового розгляду справи сторона Позивача не довела обставини, на які вона посилалася у позові, як на підставу його пред'явлення, у зв'язку з чим, суд не приймає до уваги позицію Позивача щодо того, що матеріальний стан його суттєво змінився в бік погіршення, оскільки надані с уду докази не підтверджують вказані обставини. При цьому, суд виходить в першу чергу із інтересів Дитини. Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що Позивач сплачував аліменти на Дитину у значно меншому розмірі, а ніж йому було визначено судовим рішенням, у зв'язку з чим, тягар утримання Дитини ліг на Відповідача. Крім того, при зверненні до суду із позовом, Позивач не надав суду доказів в частині щодо матеріального становища Відповідача, який було враховано, при вирішенні судами позову про стягнення аліментів із Позивача.

З огляду на викладене, суд знаходить позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі Конвенції про права дитини, статтей 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 57-60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дитину - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :