АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/923/16 Головуючий 1 інстанції -Справа № 640/8460/15-ц Золотарьова Л.І.
Категорія:інші Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Зазулинської Т.П.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року у справі за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Супрун Анастасії Олександрівни, зацікавлені особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, Державна податкова інспекція у Київському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області при визначення частки майна боржника,-

ВСТАНОВИЛА :

28 жовтня 2015 року державний виконавець звернулась до суду з поданням, в якому просила визначити частку майна ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1, посилаючись на те, що на виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № 2018/1-930/11, виданий 31.07.2014 року Київським районним судом м. Харкова про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності. Вказане подання обґрунтовує тим, що стягненню підлягає вказана квартира, яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року вказане подання задоволено. Суд визначив частку майна боржника ОСОБА_5 на вказану квартиру у розмірі ? частини у праві власності на неї.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити, а провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

ОСОБА_3 зазначає, що вказане подання державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки визначення частки боржника ОСОБА_5 в зазначеній квартирі потрібно саме для виконання вироку суду у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України , а процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженню , вирішуються відповідно до розділу У11 КПК України.

ОСОБА_3 також зазначає, що при розгляді вказаного клопотання суд вийшов за межі пред'явлених ВДВС вимог, оскільки державний виконавець при пред'явленні такого клопотання ,посилався на вимоги ч.1 ст. 366 ЦК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу державний виконавець Київського ВДВС ХМУЮ Супрун А.О., посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду залишити без змін. а апеляційну скаргу-без задоволення.

Державний виконавець зазначає, що питання про визначення частики майна боржника в майні, яким він володіє вирішується судом в порядку ч.1 ст. 379 ЦПК України вирішення вказаного питання не передбаченому нормами КПК України .

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи частку в майні боржника ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі ? її частини , суд першої інстанції, з посиланням на вимоги ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1 ст. 379 ЦПК України, ч.2 ст. 370 ЦК України, ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» , виходив з наявності підстав для визначення такої частки боржника у спільній власності на вказану квартиру.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що на виконанні у Київського ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист Київським районним судом м. Харкова 31.07.2014 року щодо конфіскація всього майна ОСОБА_5,що належить йому на праві власності , по якому 03.04.2015 року було відкрито виконавче провадження та в цей же день винесена постанова про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 5, 10. 16).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 28.04.2000 року № 2-00-218078, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, (а.с.9) .

Частки у спільній сумісній власності є рівними (ч.2 ст. 370 ЦК України).

Згідно до вимог ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

В ч.1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця та визначення частки у права власності боржника ОСОБА_5 у вказаній квартирі у розмірі ? її частини.

Судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, що вказане подання державного виконавця підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст. 357 Кримінального процесуального кодексу України , під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 3) про зміну невідбутої частини покарання більш м»яким; 4) про звільнення від відбуття покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбуття покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей, віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п'ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58;, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12 ) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештованого дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою,за які вона не була засуджена, чи у зв'язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом'якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

В ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо : захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних , житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В даному випадку подання державного виконавця стосується визначення частки майна боржника в спільній сумісній власності , вирішення якого не передбачено нормами КПК України , а тому вказане подання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, як це визначив суд першої інстанції.

Інші доводи, викладені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції від 08 грудня 2015 року, і це, у відповідності до вимог п.1.ч.1 ст. 312 ЦПК України, є підставою для залишення її без змін.

Керуючись п.1.ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

Т.П. Зазулинська