ЄУН № 389/1818/16-ц
Провадження № 2/389/605/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 жовтня 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Берднікової Г.В.

при секретарі Баланюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знамянка цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість за договором позики, що складає суму коштів у розмірі 270000 грн. Також просить стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір в сумі 2700 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн.

Вимоги обгрунтував тим, що 30 травня 2013 року уклав з відповідачем договір позики, за яким на узгоджених ними умовах, передав йому в позику 270000 грн., строком до 30 червня 2016 року. Проте, відповідач у встановлений договором строк позику не повернув і наразі уникає виконання своїх грошових зобовязань передбачених договором, що і стало підставою для звернення до суду зі вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі разом 270000 грн. частинами згідно з графіком надання позикових коштів, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у порядку та строки встановлені договором. Позика передається позикодавцем позичальнику після підписання ними цього договору через передачу коштів позичальника і забезпечується заставою майбутнього врожаю на визначених земельних ділянках, що використовуються позичальником.

Підпунктами 3.1,3.2,3.3 договору встановлено, що позика повертається повністю шляхом переказу на поточний рахунок позикодавця в безготівковому порядку або готівкою в касу позикодавця в семиденний термін з моменту вручення позичальнику письмової вимоги. У разі часткового повернення позики проценти нараховуються на неповернуту суму позики. В будь-якому випадку позику, а також проценти позичальник зобовязується повернути готівкою або сільськогосподарською продукцією власного виробництва за погодженими сторонами номенклатурою та цінами в строк до 30 червня 2016 року.

Графік надання позикових коштів, що є додатком №1 до договору позики від 30 травня 2013 року свідчить про те, що відповідач у період з 30 травня 2013 року по 10 червня 2016 року отримував грошові кошти, які разом склали 270000 грн.

Договір позики та графік надання позикових коштів підписані сторонами.

Згідно з Актом звірення взаємних розрахунків від 10 червня 2016 року сторони підтвердили, що на дату його складання вказана заборгованість не погашена в грошовому чи натуральному виразі та домовились отримати виконання за рахунок врожаю 2016 року.

Зважаючи на наявність підтвердженої актом звірення взаємних розрахунків від 10 червня 2016 року заборгованості в сумі 270000 грн., для уникнення нарахування додаткових штрафних санкцій за прострочення, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення коштів, яку останній отримав 22 червня 2016 року. Проте грошові кошти у встановлений договором строк - 30 червня 2016 року позивачу відповідачем не повернуті.

Наразі відповідач уникає виконання своїх грошових зобовязань передбачених договором, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час (ч.2 ст.530 ЦК України).

Як встановлено судом позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику готівкою або сільськогосподарською продукцією в строк до 30 червня 2016 року. При цьому 10 червня 2016 року сторонами складено акт звірки розрахунків за договором позики, яким вони підтвердивши наявність непогашення в повному обсязі заборгованості за договором позики та домовились отримати виконання за рахунок врожаю 2016 року. 22 червня 2016 року позивачем відповідачу було предявлено вимогу про повернення позики, проте вона не виконана до цього часу.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач взятих на себе зобовязань за договором позики не виконав і боргу, сума якого доведена в судовому засіданні, позивачу не повернув, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно з п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем документів на підтвердження здійснення оплати витрат на правову допомогу як і відповідного розрахунку таких витрат не надано, відтак підстав для їх відшкодування у суду не має.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім при подачі до суду позову судовий збір - 2700 грн.

Кеуючись ст.ст.3,10,11,60,61,88,169,213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 270 000 (двісті сімдесят тисяч) грн. та судовий збір в сумі 2700 (дві тисячі сімсот) грн.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем до апеляційного суду Кіровоградської області в загальному порядку.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.В. Берднікова