Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№331/9871/13
Провадження №22-ц/778/647/16 Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Сапун О.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла, -

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, який уточнила 21 липня 2014 року, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житла ( а. с. 1-2,110-112 т. 1 ).

Вимоги обґрунтовувала тим, що 19 квітня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 847, вона придбала у ОСОБА_7 квартиру № 74, яка розташована в будинку № 44а по вул. Героїв Сталінграду в місті Запоріжжя. В цей же день право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Від сусідів вона дізналася, що в її квартирі до теперішнього часу незаконно проживають сторонні особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в звязку з чим в свою квартиру вона потрапити не може.

14 березня 2014 року на адресу відповідачів, оскільки вони самоправно зайняли вказане житлове приміщення, нею було направлено листа з проханням висилитися з квартири не пізніше 18 березня 2014 року. Проте, відповідачі проігнорували зазначену вимогу та в установлений строк квартиру не звільнили, чим створюють їй перешкоди у користуванні власністю, так як незаконно проживають у наладженій їй квартирі.

Відповідачі в спірній квартирі проживають без відповідних правових підстав, а відтак є такими, що самоправно зайняли вказане жиле приміщення.

На підставі викладеного, у відповідності до вимог статей 317,319,321,391 ЦК України, статті 116 ЖК України, ОСОБА_3 просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю - квартирою № 74, яка розташована в будинку № 44а по вулиці Героїв Сталінграду в м. Запоріжжя, шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 разом з належним їм майном, домашніми тваринами без надання виселеним особам іншого житла.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 07 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судове засіданні апеляційного суду ОСОБА_5, ОСОБА_6 не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися з заявами про розгляд справи у їх відсутності. Зазначили, що ніколи не мешкали у спірній квартирі.

Колегія суддів на підставі положень статті 305 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_8, заперечення ОСОБА_4, її представника адвоката ОСОБА_9, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні спору не надано належних та допустимих доказів самоправного заселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1, а також проживання в цій квартирі відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_10

Вказаний висновок узгоджується з нормами матеріального права, відповідає фактичним обставинам.

Згідно частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

У статті 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтями 319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_11 З 1988 року у квартирі АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_4, яка з 1976 року по 1988 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 26 січня 2007 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 був знову зареєстрований. 10 січня 2010 року ОСОБА_11 помер. Після його смерті між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виникли спірні правовідносини з приводу прав на квартиру, які неодноразово розглядалися судом. З 26 листопада 2012 року і до теперішнього часу в слідчому відділі Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області продовжується досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження за частиною 1 статті 384 КК України по факту видачі завідомо неправдивого висновку експерта № 121 від 25 лютого 2011 року первісної посмертної судово-психіатричної експертизи, яка проводилася при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання заповіту, оформленого 22 грудня 2006 року ОСОБА_11, недійсним. Також вказаний висновок був врахований при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання недійсним шлюбу, укладеного 26 січня 2007 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 недійсним ( а. с. 8,19-23,43-48 т. 1, а. с. 69-71 т. 2 ).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2012 року за ОСОБА_7 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_4 ( а. с. 45-46 т. 1 ).

19 квітня 2013 року ОСОБА_7 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5. В цей же день право власності на квартиру було зареєстроване за позивачем ( а. с. 4-7 ).

У договорі купівлі-продажу зазначалося, що продавець свідчить про відсутність спору щодо квартири. Покупцем квартира до підписання договору візуально оглянута.

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_4, а також з наявних у справі документів видно, що покупець не могла оглянути квартиру, оскільки ОСОБА_4 до помешкання сторонніх осіб не допускає ( а. с. 8 т. 1 ).

Таким чином, ОСОБА_3 на момент придбання квартири була обізнана про наявність спору з приводу спірної квартири, про проживання у помешканні ОСОБА_4М ., однак на власний розсуд розпорядилася своїми правами і придбала квартиру, у якій проживає відповідач.

Згідно зі статтею 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 10,11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У статтях 57,60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В уточненій позовній заяві від 21 липня 2014 року ОСОБА_3 як на підставу для виселення ОСОБА_4 постилалася на положення частини 3 статті 116 ЖК України, відповідно до яких особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення ( а. с. 110-112 т. 1 ).

Суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 не може бути виселена зі спірної квартири на підставі частини 3 статті 116 ЖК України, оскільки не являється особою, у розумінні визначеної норми права, яка самоправно зайняла квартиру.

Також суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог щодо виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, так як при вирішенні спору не доведено належними та допустимими доказами проживання вказаних осіб у спірній квартирі.

Рішення узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: