АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7169/16 Справа № 205/7870/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія 27
15 грудня 2016 року У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
2016 рік грудень 15 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :
головуючого - Бараннік О.П.,
суддів - Пономарь З.М., Посунся Н.Є.,
при секретарі - Самокиша О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» про визнання договорів недійсними, -
В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що у вересні 2010 року до нього звернулася відповідачка ОСОБА_2 з проханням позичити грошові кошти у розмірі 200 000 гривень, 11 000 Євро, 484 350 гривень та 6 000 доларів США, на що він погодився та у своєму офісі, розташованому за адресою : м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 22, оф. 5, передав вищевказані грошові кошти ОСОБА_2.
Про отримання грошових коштів у розмірі 200 000 гривень, 11 000 Євро, 484 350 гривень та 6 000 доларів США 08.09.2010 року ОСОБА_2 написала розписку, в якій зобовязалася повернути отримані кошти позивачеві до 20.09.2011 року, але яких не повернула та у подальшому неодноразово переносили строки повернення боргу.
Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що у відповідності до положень статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені законом, а за статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду.
В уточненій позовній заяві ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь 1 113 445 гривень 60 копійок, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 100 210 гривень 10 копійок, проценти від суми позики за обліковою ставкою Національного банку України у розмірі 283 333 гривень 75 копійок та понесені витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 3 654 гривень.
Не погодившись з позовними вимогами ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_2, посилаючись на те, що грошові кошти у розмірі 11 000 Євро та 200 000 гривень нею, як уповноваженим представником за довіреністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи», нею були отримані від позивача, який нарівні її дочкою ОСОБА_4 і ОСОБА_5К являлись співвласниками зазначеного товариства, були використані саме в інтересах «Сільськогосподарського підприємства «Лінія Перспективи» для розрахунків за договорами поставки зернових та оплати юридичних і консультаційних послуг фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6, з метою укладання інвестиційного або кредитного договору з Європейськими компаніями в інтересах того ж таки Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське товариство «Лінія Перспективи», звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати договір позики від 08.09.2010 року, за яким вона взяла у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 200 000 гривень та 11 000 Євро, та договір позики від 08.09.2010 року, за яким вона взяла у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 484 350 гривень та 6 000 доларів США недійсними.
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті суми заборгованості за договором позики від 08.09.2010 року у розмірі 11 000 Євро, у розмірі 6 000 доларів та 684 350 гривень. В іншій частині заявлених позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за недоведеністю. Цим же рішенням у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» про визнання договору позики від 08.09.2010 року недійсним, за яким ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 200 000 гривень та 11 000 Євро, та про визнання договору позики від 08.09.2010 року недійсним, за яким ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 484 350 гривень та 6 000 доларів США відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а її зустрічний позов про визнання договорів позики недійсними задовольнити.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2.
Доводи ОСОБА_2 про те, що договори позики, укладені між нею та ОСОБА_3, за якими отримані грошові кошти нею були використані виключно для потреб Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарського підприємства «Лінія Перспективи», яке знаходилося на той момент у скрутному фінансовому стані, повинні бути визнані недійсними на підставі частини 1 статті 233 ЦК України, як такі, що вчинені особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи Статут товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи», яке було створене для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, затверджений 07.10.2009 року Зборами Учасників, якими на момент укладання між сторонами договорів позики були : донька відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_7 з розміром внеску 42 000 гривень, що складає 60 % статутного капіталу, позивач ОСОБА_3 з розміром внеску 21 000 гривень, що складає 30 % статутного капіталу, та ОСОБА_5 з розміром внеску 7 000 гривень, що складає 10% статутного капіталу.
Відповідно до витягу з протоколу № 1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» від 28 жовтня 2013 року зі складу учасників зазначеного товариства були виключені ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в результаті чого ОСОБА_8 стало належати 100% статутного капіталу, що складає взагалі 70 000 гривень.
В послідуючому, оскільки вказаному підприємству доньки відповідачки ОСОБА_2 дуже були потрібні гроші, відповідачка ОСОБА_2 з цих причин, як вона на цьому і наголошує, змушена була написати дві розписки, за однією з яких отримані нею гроші були використані виключно на потреби «Сільськогосподарського підприємства «Лінія перспективи», а за іншою розпискою вона, нібито взагалі ніяких грошей не отримувала, а писала її лише на вимогу ОСОБА_3 під умову надання позики тому ж «Сільськогосподарському підприємству «Лінія перспективи».
З огляду на викладене, а також на те, що за змістом обох розписок виходить, що відповідачка ОСОБА_2 все таки отримувала в борг зазначені в них грошові суми, а відповідно до положень статті 233 ЦК України та до розяснень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася, і тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин, але доказів на підтвердження чого матеріали справи не містять, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.
Головуючий :
Судді :