АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1612/16
Справа № 638/8212/15-ц Головуючий 1 інстанції : Шестак О.І.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про визнання правовідношення за договором іпотеки нерухомого майна таким, що припинилось,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому з урахуванням уточнень, просив визнати таким, що припинилось, правовідношення за договором іпотеки житлового будинку з надвірними будівлями від 01.02.2006 року, укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 30.05.2006 pоку; визнати договір іпотеки від 01.02.2006 pоку, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, зареєстрванний в реєстрі №146, посвідчений нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 таким, що припинився 30.05.2006 року.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що відповідно до договору позики від 01.02.2006 pоку, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_4 передала у власність позичальника 16500 дол. США, які той зобов'язався повернути не пізніше 01.05.2006 року.

В той же день, в якості забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_6 за договором позики, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняла будинок з надвірними будівлями №17-А, що по вул. Дергачівській в м. Харкові, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м., що належить іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Свідоцтво про право на спадщину за законом та технічний паспорт на предмет іпотеки іпотекодавець передав іпотекодержателеві на відповідальне зберігання.

30.05.2006 pоку без згоди ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду до договору позики, якою змінили п. 1 договору, збільшивши суму позики до 17250 дол. США.

ОСОБА_3 вважає, що іпотека є видом інституту поруки, оскільки позивачем ОСОБА_3 передано в іпотеку ОСОБА_4 належне йому на праві власності нерухоме майно в забезпечення виконання зобов'язань іншої особи - боржника ОСОБА_6М, то ОСОБА_3 в даному договорі виступає в якості майнового поручителя.

Оскільки укладення додаткової угоди, за якою збільшився обсяг відповідальності позивача за іпотечним договором, відбулось без його згоди, правовідносини поруки за іпотечним договором є такими, що припинились на підставі ст.559 ЦПК України.

Умов, в яких би була передбачена можливість зміни розміру зобов'язання майнового поручителя за договором без попереднього погодження з ним, іпотечний договір не містить.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги підтримали.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не з`явились.

Представник ОСОБА_4 подав до суду клопотання, в якому просив застосувати строки позовної давності.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. При цьому посилається на: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що договір, укладений між ним і ОСОБА_4 є змішаним, а тому до нього мають бути застосовані ст.ст.553-559 ЦК України, які визначають порядок укладення та припинення договору поруки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові, суд першої інстанції підставно виходив із того, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобовязань, на них не поширюються норми, що регулюють поруку, а саме статті 553 559 ЦК України. Припинення договору іпотеки у разі зміни обсягу зобовязань позичальника діючим законодавством не передбачено.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 01.02.2006 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 укладено договір позики, який посвідчено нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 і зареєстровано в реєстрі за №144. За умовами вказаного договору ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_6, а ОСОБА_6 прийняв валютні цінності на суму 16500 доларів США, які зобов'язався повернути не пізніше 01.05.2006 року (а.с.5).

Цього ж дня на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_6 за договором позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №146. Відповідно до умов договору іпотеки, ОСОБА_3 віддав, а ОСОБА_4 прийняла в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями за №17-а, що по вул. Дергачівській в м. Харкові, що розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. Предмет застави належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.01.2006 року ОСОБА_7 - державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори, за реєстровим №2-122, зареєстрованого 27.01.2006 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в книзі №1 (а.с.6).

30.05.2006 року ОСОБА_6 і ОСОБА_4 уклали додаткову угоду до договору позики від 01.02.2006 року, якою було внесено зміни до п. 1 договору позики, а саме збільшено суму позики до 17250 доларів США. Відповідно до внесених змін, ОСОБА_6 зобов'язався повернути ОСОБА_4 валютні цінності в натурі та на суму 17250 доларів США не пізніше 01.07.2006 року (а.с.7)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено статус позивача, як майнового поручителя, у спірних правовідносинах. На цьому наголошує і сам позивач в апеляційній скарзі та просить застосувати до правовідносин норми ст.ст.553-559 ЦК України, які визначають порядок укладення та припинення договору поруки.

Проте, згідно розяснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 559 цього Кодексу), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед заставо-/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Отже, правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Перелік підстав для припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

З огляду на викладене, передання в іпотеку нерухомого майна для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи, не породжує виникнення правовідносин поруки.

Це узгоджується і з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року, яка прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, по справі № 6-1534 цс15 і яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Таким чином, зміна розміру основного зобов'язання без згоди іпотекодавця не є підставою для припинення іпотеки.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Доказів, які б свідчили про укладення між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору поруки в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 з повернення позичених ним коштів, матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно й об'єктивно встановлені дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам і постановлено законне й обґрунтоване рішення, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді