АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/1126/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/393/16 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, до Заліщицької державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відділ ДВС Заліщицького районного управління юстиції про усунення перешкод в користуванні майном, припинення обтяжень та зняття заборони на відчуження нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, звернулася до Заліщицького районного суду із позовною заявою до Заліщицької державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відділ ДВС Заліщицького районного управління юстиції про усунення перешкод в користуванні майном, припинення обтяжень та зняття заборони на відчуження нерухомого майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач мотивувала тим, що 11 січня 2008 року на підставі ухвали Заліщицького районного суду відповідачем - Заліщицькою державною нотаріальною конторою була накладена заборона на відчуження належного їй майна, а саме будинковолодіння, що знаходиться в м.Заліщики по вул.Наддністрянська, 17, та інше невизначене майно. На даний час на виконанні в органах ДВС виконавчих проваджень, по яких вона була б боржником, немає. Однак, не дивлячись на це, відповідачем заборона на відчуження належного їй нерухомого майна, не знята. В даний час вона виявила, що обтяження накладено також на належне їй будинковолодіння в смт.Мельниця-Подільська, Борщівського району, по вул.Поповича, 37, в зв»язку із чим вона позбавлена змоги належним чином, вільно, на власний розсуд розпоряджатись своєю особистою власністю.

Виходячи із наведеного, позивачка просила суд усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні вказаним будинковолодіння шляхом зняття заборони на відчуження та виключення записів про обтяження даного будинковолодіння з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, внесених 11 січня 2008 року Заліщицькою державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Заліщицького районного суду. Зобов»язати Заліщицьку державну нотаріальну контору виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_1

Рішенням Заліщицького районного суду від 25 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, подала на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що власником житлового будинку в смт.Мельниця-Подільська по вул.Поповича, 37 ОСОБА_1 стала 16 серпня 2010 року на підставі рішення Борщівського районного суду від 14 вересня 2009 року, а тому на дане майно арешт не міг бути накладено. Просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позов задовольнити.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представники відповідачів та третіх осіб в судове засідання повторно не зявилися, хоча належним чином повідомлялася про день і час розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №28830624, виданого 30 жовтня 2014 року реєстраційною службою Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, 11 січня 2008 року за №6383142 реєстратором Заліщицької державної нотаріальної контори на підставі ухвали Заліщицького районного суду від 09 листопада 2002 року накладено арешт на належне ОСОБА_1 будинковолодіння, що знаходиться в м.Заліщики по вул.Наддністрянська, 17, та інше невизначене майно.

Відповідно до ст.73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.74 вищевказаного Закону, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори проведено реєстрацію арешту майна ОСОБА_1 у діючому на 2002 рік електронному реєстрі. Арешт накладено на підставі ухвали Заліщицького районного суду від 09 листопада 2002 року. Станом на 2002 рік нотаріусу були єдиними суб»єктами, що здійснювали реєстрацію такого роду обтяжень у електронному реєстрі.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Відповідно до матеріалів цивільних справ №2-653/2002, №2-749/2002 та №2-194/2009 за позовними заявами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, які розглянуті Заліщицьким районним судом, заборгованість позивачки перед третіми особами не погашена по даний час.

Крім цього, ОСОБА_1 не погашено заборгованість по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в дохід держави.

Згідно листа Відділу ДВС Заліщицького районного управління юстиції №3049/03-19 від 29 грудня 2015 року повідомлено суд про те, що виконавчі провадження, які були відкриті за виданими судом виконавчими провадженнями про стягнення коштів з ОСОБА_1 завершені та знищені за спливом терміну зберігання.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в Заліщицький районний суд від відділу ДВС Заліщицького районного управління юстиції не надходило жодних відомостей про результат виконання виконавчих листів, виданих по справах №2-653/2002, №2-749/2002, №2-194/2009 за позовами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Також в суд не повертались виконавчі листи та постанови про закінчення виконавчих проваджень, як це передбачено ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що фактичного виконання в повному обсязі рішень суду про стягнення з позивачки в користь третіх осіб боргу за договорами позики не відбулось.

Оскільки законом чітко визначені підстави для зняття арешту, за власної ініціативи нотаріус не має права ні накладати, ні знімати арешти на нерухоме майно.

У позовній заяві позивач просить зобов»язати нотаріальну контору зняти заборону на відчуження об»єктів нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, в той час як такий арешт на майно накладено судом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачкою вибрано неналежний спосіб захисту та позов пред»явлено до неналежного відповідача.

Крім цього, нормативні акти, на які посилається позивач в обгрунтування заявлених вимог, а саме: Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна втратили чинність 07 березня 2012 року та 01 січня 2013 року.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам справи, оскільки позивачем суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог по суті заявленого позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6