03.03.2016 Справа № 756/3502/14-ц
Номер справи 756/3502/14-Ц
Номер провадження 2/756/428/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Кричиної А.В.

при секретарі Шевчук П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Явдюк Наталія Анатоліївна, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним і анулювання реєстрації права власності на 1/2 частини квартири, про переведення прав покупця та визнання права власності на квартиру в цілому, про визнання договору дарування 1/2 частини квартири нікчемним та про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно якого, після уточнень вимог, просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори Бондаренко Г.О. від 09.10.1998 року, реєстраційний номер 8-3319 недійсним в частині купівлі ОСОБА_3 ? частини квартири; анулювати реєстрацію права власності на ? частину вказаної квартири, яка була зареєстрована за ОСОБА_3, згідно зазначеного договору купівлі-продажу квартири; перевести права і обов'язки покупця ? частини спірної квартири по договору купівлі-продажу з покупця ОСОБА_3 на ОСОБА_1 та визнати право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в цілому за позивачем; визнати недійсним договір дарування ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений між дарувальним ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2215. (а.с. 14-16 т.1)

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.1998 року був нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори Бондаренко Г.О. Згідно умов договору ОСОБА_4 продав належну йому на праві власності, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купив в рівних частинах вказану квартиру. Фактично, покупцем квартири за зазначеним договором був позивач, гроші в повному обсязі сплатив він. У спірній квартирі позивач разом із сім'єю мешкають та зареєстровані з моменту вселення після підписання договору купівлі-продажу в жовтні 1998 року і по сьогодні. Відповідач ОСОБА_3 гроші за квартиру продавцеві не сплачував, за комунальні послуги не розраховувався, ремонти у квартирі не робив, не був зареєстрований в ній та не проживав. Відповідач забезпечений житлом та проживає за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_3 був зазначений в якості покупця 1/2 частини квартири за домовленістю з ОСОБА_7 формально, договір купівлі-продажу не виконував і виконувати не збирався. Договір купівлі-продажу в частині ? частини квартири, де покупцем зазначено ОСОБА_3 має бути визнаний недійсним, оскільки є удаваним. Недійсність договору підтверджує продавець ОСОБА_4, який надав нотаріально посвідчену заяву від 08.10.2013 року на підтвердження того, що саме позивач сплачував кошти за квартиру продавцю. Позивач працював в ТОВ «Трубопромекс» та йому була надана матеріальна допомога в розмірі 10000 дол. США, яку він разом зі своїми коштами у розмірі 19000 дол. США направив на придбання спірної квартири. Згідно усної домовленості, в якості співвласника квартири в договорі купівлі-продажу повинен бути вказаний фінансовий директор ТОВ «Трубопромекс» ОСОБА_3, який після повернення позивачем коштів підприємству повинен на першу вимогу переоформити свою частку квартир на ім'я ОСОБА_1 Станом на 2001 рік позивач повернув кошти підприємству. Після закриття підприємства, ОСОБА_3 претензій на квартиру не заявляв, позивач йому довіряв, тому не звертався з вимогою про переоформлення права власності. В 2012 році позивачу стало відомо, що співвласником ? частини спірної квартири стала ОСОБА_2, відповідно до договору дарування ? частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Явдюк Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2215. Вказаний договір на думку позивача є удаваним.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому зазначили, що будь-які письмові докази з приводу усної домовленості між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, із заявами, клопотаннями, запереченнями до суду не звертався, у зв'язку з чим суд, визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду нотаріально завірену заяву, згідно якої визнав позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу частково недійсним і анулювання реєстрації права власності на 1/2 частини квартири, просив розглядати справу у його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_4 та постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. ( а.с. 160, 177 т.1)

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, при цьому зазначив, що договори купівлі-продажу та дарування були нотаріально оформлені та відповідали волевиявленню сторін його уклавших. Вважає, що ОСОБА_3 розпорядився своєю власністю на свій розсуд. ОСОБА_2 іншим житлом не забезпечена, декілька разів зверталась до позивача з приводу вселення, позивач заперечував проти її проживання в квартирі, але обіцяв сплатити їй вартість спірної частки квартири. Представниками відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 письмовими заявами від 11.06.2014 року та від 24.09.2015 року заявлено про застосування строків позовної давності, згідно яких просять суд застосувати позовну давність, оскільки предметом спору є договір купівлі-продажу квартири, який був укладений 09.10.1998 року, строк позовної давності сплив 08.10.2001 року, та на підставі зазначеного просив відмовити у позові. ( а.с.39 т.1, а.с.50 т.2)

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Явдюк Наталія Анатоліївна в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена судом належним чином, 04.06.2014 року надала заяву про розгляд справи без її участі, при цьому зазначила, що в частині визнання нікчемним договору дарування ? частки квартири просить суд відмовити, оскільки нею було витребувано всі необхідні документи, з'ясовано волю сторін, яка була спрямована саме на передачу права власності на ? частину спірної квартири від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 на безоплатній і безумовній основі. Ніяких дій, які б могли тлумачитись як вчинення сторонами іншого правочину, вони не здійснювали. ( а.с. 37 т.1). У зв'язку із зазначеним суд вважає можливим розглянути справу у відсутності даної третьої особи та постановити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особа Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без присутності представника нотаріальної контори, просив прийняти рішення згідно діючого законодавства України. З огляду на зазначене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів.( а.с. 102 т.1)

Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.10.1998 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1, ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купили в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори Бондаренко Г.О., зареєстровано в реєстрі за № 8-3379. Зазначений договір зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації (а.с. 53 т.1)

Відповідно до договору дарування частини квартири від 04.11.2004 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар належну дарувальнику на праві приватної власності ? частину квартири АДРЕСА_1. Зазначений договір зареєстрований в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. ( а.с.52 т.1).

Позивач та його представники вважають, що згідно положень ст. 58 ЦК України, в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу спірної квартири є удаваним в частині покупця ОСОБА_3, оскільки обов'язки покупця за договором виконувались позивачем, який за власні кошти оплатив вартість квартири, а відповідач формально вписаний у договір як покупець та на нього формально зареєстровано право власності, крім того вважають удаваним і оспорюваний договір дарування частки квартири укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Разом з тим, при розгляді справи такі твердження позивача та його представників не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог ст.224 ЦК України, в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 243 ЦК України в редакції 1963 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Отже, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ст.58 ЦК України, в редакції 1963 року, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Згідно зі ст. 60 ЦК України, в редакції 1963 року, недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в позові не зазначено, а його представниками суду не доведено, які саме правочини приховуються за допомогою укладених спірних правочинів та не доведено, що за удаваними правочинами відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідомо, з певною метою, документально оформили оспорювані правочини, але насправді між ними встановилися інші правовідносини.

При розгляді справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 при укладанні оспорюваних договорів купівлі-продажу та дарування, а відповідачка ОСОБА_2 - договору дарування, діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, що їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угод.

Саме по собі не проживання власника ОСОБА_3 в квартирі, не може свідчити про удаваність угоди, оскільки власник може розпоряджатись власністю на свій розсуд, що він і зробив, подарувавши свою частину квартири відповідачці ОСОБА_2

В свою чергу ОСОБА_2 ставши співвласницею спірної квартири, намагалась вселитись до неї реалізувавши своє право власності, про що зазначив представник відповідачки та не оспорювали представники позивача.

Крім того, свідки позивача ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 в суді зазначили, що були присутніми у нотаріуса при оформлені оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, де був присутнім і відповідач ОСОБА_3 Вони бачили, як позивач передавав кошти за квартиру продавцю ОСОБА_4, однак звідки в нього кошти на квартиру їм не відомо, яка домовленість була у ОСОБА_1 з ОСОБА_3, та причини оформлення частини квартири на ОСОБА_3 - їм також не відомі.

Оцінивши належність, достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності судом не встановлено правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним в частині купівлі ОСОБА_3 ? частини квартири та визнання недійсним договору дарування ? частини зазначеної квартири укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про анулювати реєстрацію права власності на ? частину вказаної квартири, яка була зареєстрована за ОСОБА_3, згідно зазначеного договору купівлі-продажу квартири; перевести права і обов'язки покупця ? частини спірної квартири по договору купівлі-продажу з покупця ОСОБА_3 на ОСОБА_1 та визнати право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в цілому за позивачем, оскільки вони є похідними від вимоги про визнання договору купівлі-продажу частини квартири удаваною.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.71 ЦК України, в редакції 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі ст.76 ЦК України, в редакції 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У відповідності з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову, згідно заяв представників відповідачки ОСОБА_2, у зв'язку зі спливом строків позовної давності, оскільки у задоволенні позову відмовлено по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 58, 60, 71,76, 224, 243 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 56, 58, 60, 61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва.

Суддя