У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: житлово-будівельний кооператив «Радист», комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання дублікату довідки на квартиру та договору дарування недійсними, встановлення фактів родинних відносин та належності документа, визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що його батьки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з 1944 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У 1969 році вони внесли перший пайовий внесок на трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1 у житлово-будівельному кооперативі «Радист» (далі - ЖБК «Радист»). У 1970 році указана квартира була надана його батьку. 22 березня 1993 році ОСОБА_10 отримав довідку ЖБК «Радист» № 431 про те, що він дійсно мешкає у цій квартирі, є її власником та у 1970 році сплатив за неї перший внесок у розмірі 2 824 крб. На підставі цієї довідки 29 березня 1993 року ОСОБА_10 отримав у Харківському міському бюро технічної інвентаризації реєстраційне посвідчення № 56407 про те, що він є власником цієї квартири. Позивач зазначав, що отримавши квартиру, батьки в неї не вселилися, а він з 1971 року з сім'єю мешкає у цій квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_9, якій на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частина у вказаній квартирі. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9, крім нього, є його батько ОСОБА_10, які прийняли спадщину у вигляді ј частини квартири кожний, і сестра ОСОБА_5, яка спадщину не прийняла у встановленому порядку. 11 лютого 2011 року помер його батько, після смерті якого він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в написанні прізвища та по-батькові його та батька виявилися розбіжності, йому було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

У травні 2011 року йому стало відомо про те, що у 2002 році батько подарував квартиру дочці ОСОБА_11 Договір дарування було вчинено на підставі довідки від 22 березня 1993 року, яка містить розбіжності з оригіналом. Позивач вважав, що відповідач ввела батька в оману при укладенні договору дарування, а також волевиявлення ОСОБА_10 на його укладення не було вільним.

З урахуванням наведеного позивач просив визнати дублікат довідки ЖБК «Радист», виданий 20 серпня 2004 року і витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 5 вересня 2004 року на ім'я ОСОБА_10 і ОСОБА_5 недійсними; визнати договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_10 і ОСОБА_5 недійсним; встановити факт родинних відносин та визнати, що він є сином ОСОБА_12, який помер 11 лютого 2011 року; встановити факт належності довідки № 431, виданої ЖБК «Радист 22» 22 березня 1993 року та реєстраційного посвідчення, виданого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 29 березня 1993 року на ім'я ОСОБА_13 - ОСОБА_12; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 і на 3/4 частини квартири - після смерті батька, а всього на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2013 року рішення суду першої інстанції змінено. Встановлено факт родинних відносин та визнано ОСОБА_4 сином ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Встановлено факт належності довідки № 431, виданої ЖБК «Радист 22» 22 березня 1993 року та реєстраційного посвідчення, виданого Харківським бюро технічної інвентаризації за № 355407 від 29 березня 1993 року на ім'я ОСОБА_13 - ОСОБА_12 Визнано частково недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_5, посвідчений Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 15 грудня 2004 року, за реєстровим № 5-2319. Визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 на ј частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року рішення апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Такий висновок судів відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону. До того ж апеляційний суд при новому розгляді справи повністю виконав вказівки суду касаційної інстанції, які викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року, які в силу ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими для суду при новому розгляді справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відхилити, рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Дем'яносов
А.О. Леванчук І.К. Парінова

Колегія суддів: