Справа № 266/1041/16-ц
Провадженя№ 2/266/476/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29.06.2016 м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Курбановой Н.М., за участі секретаря Жирковой М.В., розглянувши заочноу відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», про захист прав споживачів, встановлення правочину нікчемним та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (далі Відповідач), в якому просив суд визнати договір фінансового лізингу нікчемним та стягнути кошти.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що 17 лютого 2016 року між ним та Відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 003352 (далі Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: транспортний засіб марки «KIA Soul», модель 2013 року випуску за запропонованою ціною 230000грн., де йому було розяснено, що для отримання автомобілю необхідно сплатити аванс в розмірі 50% вартості автомобілю, що становить 115000 грн. і укласти договір.

Позивач зазначає, що 17.02.2016 р. добросовісно виконав умови договору, сплативши наданий Відповідачем рахунок, а саме: 115000,00 гривень, плюс комісія за переказ готівки у розмірі 1380 грн., після чого йому було надано на підпис договір, в якому ціна предмету лізингу транспортного засобу марки «KIA Soul», модель 2013 року випуску була вказана значно більше, а саме 460000 гривень, при цьому обраний ним автомобіль на час підписання договору був відсутній, але йому пояснив представник компанії, що вже на другий день він зможе його отримати. Проте на другий день предмет лізингу - транспортний засобу марки «KIA Soul», модель 2013 року випуску йому також наданий не був, у звязку із чим він звернувся до Відповідача з письмовою заявою, про відмову від договору і повернення сплаченого авансу. Відповідач повернув йому відповідно до п.12.1Договору частково, а саме 22.02.2016 р. перерахував Позивачу сума 69000,00 грн. на отримання якої готівкою ним було витрачено 690,00 грн. на банківські послуги, а сума 46000,00 грн. яка була зарахована Відповідачем у якості адміністративного платежу не була повернута йому. Посилається на нікчемність спірного договору, як в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. У звязку з наведеним просив застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину і стягнути з Відповідача на його користь суму грошових коштів 48070, 00 грн., яка складається з 46000,00 грн. авансовий платіж, 690,00 грн. комісія банку за отримання готівки, 1380 грн. комісія банку за переказ коштів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, проте надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, за участі його представника ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 який діє на підставі договору про надання правової допомоги у судове засідання не зявився проте надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник Відповідача у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17 лютого 2016 року між Позивачем і Відповідачем було укладено договір Фінансового лізингу № 003352 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: «KIA Soul», Prestig, 1/6 дизель, за ціною відповідно до п. 8.2. Договору 16727,27 доларів США, згідно курсу долара США до української гривні 460000 гривень. ( а.с. 7-22).

Згідно квитанції АТ «ОСОБА_3 Аваль» № N1AАХ59602 від 17.02.2016 року, позивач ОСОБА_1 сплатив 115 000,00 грн. на користь ТОВ «ЛК «Ваш Авто», як адміністративний платіж по договору фінансового лізингу №003352 від 17.02.2016 року ( а.с. 23).

Як вбачається з заяви від 18.02.2016 р. Позивач ОСОБА_1 звернувся до Відповідача - ТОВ «ЛК «Ваш Авто» з повідомленням про розірвання договору фінансового лізингу №003352 від 17.02.2016 р. та повернення йому внесених коштів в розмірі 115000 грн. ( а.с. 24).

Згідно виписки по рахунку №76 ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» ТОВ ЛК «Ваш Авто» повернула кошти по розірваному договору фінансового лізингу №003352 від 17.02.16 р. згідно дод. договору від 18.02.16 р. у сумі 69000,00 грн. ( а.с.25).

Згідно квитанції АТ «ОСОБА_3 Аваль» від 22.02.2016 р. ОСОБА_1 видано з власного рахунку, готівка у сумі 69000,00 грн. ( а.с. 23).

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм(оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи зміст спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами 17.02.2016 року, суд приходить до висновку, що договір містить умови, якими виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені, зокрема ЗУ «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків, щодо передачі предмета лізингу та передачі товару належної якості, однозначно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Суд, вивчивши умови Договору, встановив, що згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює Відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках.

Отже такі умови є несправедливими.

Несправедливими також є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Частинами 1, 2, 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу.

Але на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця.

Пунктом 10.4 Договору встановлено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання договору, сторони домовились та беруть на себе зобов'язання, до купівлі транспортного засобу, підписати додаток № 3 до договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі. Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору.

До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

Умовами спірного Договору передбачені наступні лізингові платежі (у вступній частині «Визначення термінів», у п. 8.5, у додатку № 1 до договору): адміністративний платіж (першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату); авансовий платіж (обовязковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця до моменту передачі предмета лізингу); комісія за передачу предмета лізингу (одноразовий платіж у розмірі 3% від вартості транспортного засобу, що підляже сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення дій, повязаних з передачею ТЗ); комісія за супроводження договору; щомісячні авансові платежі.

Як вбачається із договірних умов, складова частина першого платежу - «адміністративний платіж» - виходить за межі переліку платежів, передбачених законом.

Статтею 10 договору «Сплата лізингових платежів» встановлена відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 10.1-10.14 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій.

Крім того, пунктами 3.2.6-3.2.7 договору встановлено право лізингодавця на одностороннє розірвання договору. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Розділом 12 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем.

Так пунктом 12.1 Договору передбачено, що лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів. 40% (сорок відсотків) лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Отже, суд приходить до висновку, що положення статей 1, 3, 10, 12 договору є несправедливими, оскільки встановлюють відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму адміністративного платежу у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Відтак, умов договору фінансового лізингу порушують принцип, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Нормами частини другої статті 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 17.02.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» , нотаріально посвідчено не було та не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу, та що суперечить вимогам законодавства. Тобто спірний договір фінансового лізингу є нікчемним.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові по справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пунктів 4, 5, 7, 11, 13 частини третьої, частин пятої, шостої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статей 220, 227, 799 ЦК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов'язковими для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним адміністративний платіж в сумі 46000 гривень.

Щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача сплаченої комісії за переказ готівки в розмірі 1380,00 грн. та комісії банку за отримання готівки в розмірі 690,00 грн. згідно тарифів банку, суд вважає необхідним відмовити за необґрунтованістю, оскільки вказана сума не була перерахована на користь ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш авто», а входить у складову частину банківських операцій.

На підставі ст.. 88 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Керуючись ст. ст. 203, 215, 220, 227, 509, 628, 799, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215,224 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», про захист прав споживачів, встановлення правочину нікчемним та стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Визнати договір фінансового лізингу, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» №003352 17.02.2016 нікчемним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (ідентифікаційний код 39733392, 01601, м. Київ, вул..Шовковична,42-44) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 46000,00 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» (ідентифікаційний код 39733392, 01601, м. Київ, вул..Шовковична,42-44) на користь держави судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Курбанова Н. М.