Ухвала іменем україни 21 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», треті особи: Служба автомобільних доріг у Полтавській області, ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - Батюти ЗлатославиЮріївни - на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Полтавський облавтодор»), треті особи: Служба автомобільних доріг у Полтавській області, ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначила, що 13 серпня 2014 року близько 11 години її чоловік ОСОБА_4, керуючи належним їй автомобілем марки «Део Матіз»,

2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, рухався по автомобільній дорозі Гадяч - Опішня (Т-1706) зі сторони м. Зіньків у напрямку с. Опішня зі швидкістю 50 км/год, раптово автомобіль втратив керованість, унаслідок чого його занесло на зустрічну смугу руху на ліве узбіччя, де він перевернувся. Зазначена пригода сталася внаслідок напливу асфальту, які мали форму бугрів висотою, 7-14 см від рівня проїзної частини та ям. Автомобіль отримав значні механічні пошкодження, був деформований та пошкоджений весь кузов.

За даним фактом дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області Плескач С.В. кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000072 від 13 серпня 2014 року, яке в подальшому було закрите на підставі п. 2 ч. 1

ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час кримінального провадження була проведена судова автотехнічна експертиза, відповідно до висновку якої встановлено наявність зв'язку між неналежним станом дорожнього покриття на автомобільній дорозі Гадяч - Опішня (Т-1706) та причиною зазначеного ДТП.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ДП «Полтавський облавтодор» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 71 739 грн 22 коп., витрати на послуги евакуатора в сумі 980 грн, витрати на правову допомогу в сумі 1 600 грн, витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження -

1 200 грн, витрати на проведення судової автотехнічної експертизи -

4 500 грн, стягнуто моральну шкоду у розмірі 2 000 грн, судовий збір в розмірі 820 грн 19 коп., а всього 82 839 грн 41 коп.

У поданій касаційній скарзіпредставник ДП «Полтавський облавтодор» Батюта З.Ю., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року, залишити в силі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня

2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП мало місце в зоні дії дорожніх знаків 1.12 «Вибоїна» та

3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.» у зв'язку із чим ОСОБА_4 був попереджений про зміну дорожньої обстановки, доказів того, що водієм ОСОБА_4 були дотримані вимоги зазначених дорожніх знаків, позивачем не надано, а тому відсутні підстави вважати, що ДТП сталася з вини ДП «Полтавський облавтодор». При цьому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з огляду на відсутність доказів того, що у результаті вказаного ДТП позивачу діями відповідача спричинена моральна шкода.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що проїзна частина дороги, де сталась ДТП, мала напливи та бугри висотою від 7 до 14 см у вигляді двох смуг поперек дороги, у зв'язку із чим водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості шляхом екстреного гальмування уникнути наїзду на ці перешкоди. При цьому ДП «Полтавський облавтодор», який прийняв для експлуатаційного утримання та ремонту автомобільні дороги загального користування на 2014 рік, не було встановлено відповідного фактичному стану дорожнього покриття на даній ділянці дороги дорожнього знаку 1.11 «Пагорб».

Проте повністю погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з наступних підстав.

Встановлено, що 13 серпня 2014 року близько 11 год. на дорозі Гадяч - Опішня в напрямку смт Опішня рухався автомобіль «Део Матіз», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 Під час руху водій ОСОБА_4 на 45 км не впорався з керуванням автомобіля, автомобіль перекинувся в кювет, унаслідок чого автомобіль отримав значні механічні пошкодження, а ОСОБА_4 - легкі тілесні ушкодження.

За фактом даного ДТП було відкрите кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000472 від 13 серпня 2014 року за ч. 1 ст. 286 КК України, яке в подальшому постановою слідчого СВ Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області від 16 грудня 2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1

ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 22 від

31 жовтня 2014 року в даній дорожній ситуації при наїзді автомобіля «Део Матіз» на перешкоду у вигляді напливів асфальту, які мали форму бугрів висотою в межах 7-14 см. від рівня поверхні проїзної частини, автомобіль «Део Матіз» міг втратити курсову стійкість та керованість, тим більше при наявності ухилу дороги, спуску по напрямку його руху. В даній дорожній ситуації при наїзді автомобіля «Део Матіз» на перешкоду у вигляді напливів асфальту, які мали форму бугрів, висотою 7-14 см від рівня поверхні проїзної частини, автомобіль «Део Матіз» за умови руху дозволеною швидкістю

50 км/год, також міг втратити курсову стійкість та керованість, тим більше при наявності ухилу дороги, спуску напрямку його руху. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Део Матіз» ОСОБА_4 в умовах даної пригоди не мав технічної можливості шляхом екстренного гальмування уникнути наїзду на перешкоду, а саме на напливи асфальту, які мали форму бугрів висотою від 7 до 14 см.

Власником вказаного автомобіля є позивачка, а під час ДТП вказаним автомобілем керував її чоловік.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що на підставі ч. 3 ст. 386,

ч. 1 ст. 1166 ЦК України та ч. 3 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» позивачці належить право на відшкодування завданої шкоди.

Однак судом апеляційної інстанції не встановлено, хто має нести відповідальність за спричинення матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє механізмом, використання, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі коли шкоду завдано підрядником, який діяв за завданням замовника та під його контролем за безпечним виконанням робіт, то відповідно до частини другої статті 1172 ЦК України відшкодувати її повинен замовник, який до того ж є власником джерела підвищеної небезпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1083цс15.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

Державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту, який має свої органи управління на місцях (ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги» орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо того, що правовою підставою для покладення відповідальності саме на відповідача є угода на 2014 рік, укладена між Службою автомобільних доріг у Полтавській області та

ДП «Полтавський облавтодор», за умовами якої служба передає, а

ДП «Полтавський облавтодор» приймає для експлуатаційного утримання та ремонту автомобільні дороги загального користування, оскільки дана угода не передбачає переходу до ДП «Полтавський облавтодор» права державного управління дорогами загального користування.

Водночас інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться виключно до переоцінки доказів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, неповно встановив фактичні обставини справи, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - Батюти ЗлатославиЮріївни - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович