У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що з 10 червня 1995 року вона перебуває з ОСОБА_7 у шлюбі.

За період шлюбу 11 грудня 1997 року сторонами придбано квартиру № 1 по АДРЕСА_1 за 11 000 грн та квартиру № 2 по АДРЕСА_1 за 12 000 грн, з яких складається окремий будинок.

Вказувала, що спірне житло, хоча і придбане у період шлюбу, однак за її власні кошти, отримані від продажу належної їй та її неповнолітнім дітям на праві спільної часткової власності квартири, що розташована по вул. Хмельницького, 57/35 у м. Стрий Львівської області, та від продажу квартири, що належала її матері, розташованої по вул. Колесси, 50/3 у м. Стрий Львівської області.

Просила суд визнати за нею право власності на квартири № 1 та № 2 по АДРЕСА_1 та виділити їй зазначене житло.

Крім того, сторонами за спільні кошти було придбано інше рухоме майно, яке вважала об'єктом спільної сумісної власності, а саме:

- вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 12 000 грн;

- масажне ліжко «нуга-бест» вартістю 15 000 грн;

- морозильна камера «Веко», об'ємом 400 л, вартістю 4 000 грн;

- м'який куточок бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел вартістю 8 000 грн;

- телевізор «JVS» вартістю 3 000 грн;

- телевізор «Грюндік» вартістю 2 400 грн;

- стінка меблева вартістю 1 000 грн;

- комп'ютер з монітором вартістю 4 000 грн;

- пилосос з функцією вологого прибирання вартістю 2 500 грн;

- мотоблок вартістю 8 000 грн.

Оскільки відповідач проживає окремо, згоди щодо добровільного поділу спільного рухомого майна не надає, позивачка просила суд здійснити поділ зазначеного нею майна, визнавши за нею право власності на масажне ліжко «нуга-бест» вартістю 15 000 грн; морозильну камеру «Веко», об'ємом 400 л, вартістю 4 000 грн; м'який куточок бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8 000 грн; телевізор «JVS», вартістю 3 000 грн; стінку меблеву вартістю 1 000 грн; комп'ютер з монітором вартістю 4 000 грн; пилосос з функцією вологого прибирання, вартістю 2 500 грн.

Відповідачу виділити у власність вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 12 000 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наступне майно: телевізор «JVS», вартістю 3 000 грн, морозильну камеру «Ардо», об'ємом 400 л, вартістю 2 197 грн, пилосос з функцією вологого прибирання вартістю 2 500 грн, стінку мебелеву вартістю 1 000 грн.

У порядку поділу зазначеного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_6: пилосос з функцією вологого прибирання вартістю 2 500 грн; морозильну камеру «Ардо», об'ємом 400 л, вартістю 2 197 грн;

У порядку поділу зазначеного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_7: стінку меблеву вартістю 1 000 грн; телевізор «JVS», вартістю 3 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року у частині відмови у позові про поділ вантажно-пасажирського мікроавтобуса «АВІА», державний номерний знак НОМЕР_1, скасовано. Визнано вантажно-пасажирський мікравтобус «АВІА», державний номерний знак НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності за кожним на 1/2 частини автомобіля «АВІА 31», 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності сторін. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право власності на квартири, масажне ліжко, морозильну камеру, м'який куточок, пилосос, стінку меблеву та телевізор.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що з 10 червня 1995 року сторони перебувають у шлюбі (а. с. 9).

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 11 грудня 1997 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_6 купила квартиру № 1по АДРЕСА_1 за 12 000 грн (а. с. 12).

У цей же день за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру № 2 по АДРЕСА_1 за 11 000 грн (а. с. 14, зворот).

Рішенням Роздольнянської сільської ради Каховського району від 23 лютого 2005 року № 14 «Про інвентаризацію житлового фонду населених пунктів Роздольнянської сільської ради та перенумерацію будинків» нумерацію будинку АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1.

Позивач вважала, що зазначене житло, хоча і придбане у період шлюбу, однак за її власні кошти, отримані від продажу належної їй та її неповнолітнім дітям квартири та від продажу квартири, належної її матері - ОСОБА_10

На підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 1997 року ОСОБА_6 від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_13 купив квартиру АДРЕСА_2 за 9 728 грн (а. с. 48).

За договором купівлі-продажу від 18 червня 1997 року ОСОБА_7 від імені ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_14 купив квартиру АДРЕСА_3 за 3 847 грн (а. с. 49).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2696цс15.

Відмовляючи у позові про визнання за позивачем права власності на спірні квартири, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався тим, що позивачем не доведено, що спірні квартири були придбані виключно за її особисті кошти, оскільки вартість спірних квартир склала 23 000 грн, а продаж квартир, на які посилається позивач, вчинено на загальну суму 13 575 грн.

Разом з тим суди не встановили, на придбання якої із двох квартир по АДРЕСА_1 витрачалися отримані позивачем від продажу квартир кошти, оскільки загальна сума від їх продажу склала 13 575 грн, що перевищує вартість кожної з квартир по АДРЕСА_1 (12 00 грн та 11 000 грн), і чи є одна зі спірних квартир особистою приватною власністю позивачки, а інша - спільною сумісною власністю.

Крім того, у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) зазначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно з п. 22 Постанови вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди − виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суди вказаних вимог закону не врахували, не встановили обсяг спільного майна подружжя, оскільки з матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом від 18 січня 1997 року № 13394 ОСОБА_7 є співвласником квартири АДРЕСА_4 (а. с. 95).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суди попередніх інстанцій у повному обсязі не з'ясували обставини справи, на надали належної оцінки доказам у справі, тому судові рішення мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343−345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак