Ухвала іменем україни 21 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від

19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» (далі - ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 4 157 грн 80 коп.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_2 та неналежно виконує обов'язок щодо регулярної оплати за надані послуги централізованого опалення, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на час звернення до суду склала 4 157 грн 80 коп., та яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року, позовні вимоги ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія»заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 4 157 грн 80 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_3 -

ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від

19 листопада 2015 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, однак не здійснює їх оплату, у зв'язку із чим наявна заборгованість у розмірі

4 157 грн 80 коп., яка підлягає стягненню у примусовому порядку.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 вересня 2005 року.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 26 липня 2012 року № 508 послуги з централізованого опалення і підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні по

АДРЕСА_4, з квітня 2012 року надає ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія».

ОСОБА_3 не здійснював жодних оплат за надані послуги з централізованого опалення, у зв'язку із чим за період із серпня 2012 року по травень 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 4 157 грн 80 коп.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України ««Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що палата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає правильним висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача наявної заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення.

Доводи касаційної скарги з приводу того, що судами попередніх інстанцій не враховано відсутність будь-яких договірних відносин між сторонами, а також того, що ОСОБА_3 не проживає у зазначеній квартирі та не споживав вказаних послуг, а тому не повинен їх оплачувати, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.

При цьому, як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач у встановленому чинним законодавством порядку отримав дозвіл на відключення належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 від системи централізованого опалення, або що він звертався до позивача з відповідною заявою про зменшення обсягу надаваних послуг з централізованого опалення у зв'язку з фактичним непроживанням у даній квартирі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на відсутність повноважень у заступника з виробництва і транспортування теплової енергії ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» ОСОБА_5 на підпис позовної заяви є безпідставними з огляду на те, що позовна заява була підписана 07 липня 2015 року, тобто у період відпустки директора

ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» Мельника С.П., на підставі повноважень, закріплених у п. 8.43 Статуту ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія».

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга висновків судів попередніх інстанцій не спростовує.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович