У х в а л а

іменем україни

28 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ДербенцевоїТ. П., Касьяна О. П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа -ОСОБА_6, про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом стягнення Ѕ частини вартості майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, у якому з урахуванням уточнень просив визнати спільною сумісною власністю подружжя незакінчене будівництвом та не прийняте в експлуатацію новостворене нерухоме майно, набуте ними під час шлюбу (матеріали, обладнання, роботи, вироби, конструкції, експлуатаційні витрати тощо, які були використані в процесі цього будівництва) у прибудові літ. «А1», відкритій веранді літ. «а2», сараї літ. «Ж», сараї літ. «К», убиральні літ. «З», асфальтно-бетонному покритті, огорожі, системі електропостачання та газопостачання у прибудові літ. «А1», що знаходяться у будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 181 417 грн 93 коп.; стягнути з відповідача на його користь Ѕ частини вартості цього майна, припинивши її право на частку у спільному майні. Інші позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя: стінки виробництва Львівської меблевої фабрики, м'який куточок, диван-ліжко, два крісла з журнальним столиком і двома пуфами, набір меблів для спальні, два столи розкладні, набір меблів для кухні, набір меблів для вітальні, два дивани столи розкладні, набір меблів для кухні, набір меблів для вітальні, два дивани в дитячу кімнату, газову плиту, посуд, мікрохвильову піч, телевізор з відеомагнітофоном, електрочайник, кухонний комбайн, тумбу під телевізор, телевізор «Електрон», комп'ютер і стіл під нього, килими настінні в кількості 5 штук, покриття на підлогу в кількості 3 штуки, люстри у кімнати в кількості 5 штук, які знаходяться в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1, залишити без розгляду.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя: стінки виробництва Львівської меблевої фабрики, м'який куточок, диван-ліжко, два крісла з журнальним столиком і двома пуфами, набір меблів для спальні, два столи розкладні, набір меблів для кухні, набір меблів для вітальні, два дивани столи розкладні, набір меблів для кухні, набір меблів для вітальні, два дивани в дитячу кімнату, газову плиту, посуд, мікрохвильову піч, телевізор з відеомагнітофоном, електрочайник, кухонний комбайн, тумбу під телевізор, телевізор «Електрон», комп'ютер і стіл під нього, килими настінні в кількості 5 штук, покриття на підлогу в кількості 3 штуки, люстри у кімнати в кількості 5 штук, які знаходяться в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1, залишено без розгляду.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ відмовлено з інших підстав.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що з 18 січня 1989 року по 13 листопада 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Із довідки Стрижавської селищної ради від 18 жовтня 2013 року № 2558 вбачається, що ОСОБА_4 з 2000 по 2009 роки проживав у АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок розділений на дві частини: в одній частині проживає його колишня дружина ОСОБА_5 разом із дітьми, а в іншій - батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності НОМЕР_2, виданого 13 листопада 1997 року власником будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_6

Вказане будинковолодіння розташоване на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1500 га, яка відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 червня 2005 року належить на праві власності ОСОБА_6

Згідно з технічним паспортом та інвентарної справи будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, складається з житлового будинку літ. «А», житлової прибудови літ. «А1», прибудови літ. «а», відкритих веранд літ. «а1», літ. «а2», бані літ. «Б», навіса літ. «б», ј частини сараю літ. «В», ј частини літнньої кухні літ. «В», Ѕ частини гаражу літ. «В», сараїв літ. «в-1», літ. «в-2», літ. «К», літ. «Ж», убиральні літ. «З», літ. «Д-1», погрібів літ. «п/В, літ. «п/Ж», огорожі № 1-3 та колодязя.

Приміщення, які позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, на технічному паспорті відображені, як самочинно збудовані.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Згідно з п. 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку

часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу

яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані)

об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого

майна може розглядатись лише після визнання права власності на них

відповідно до закону.

Згідно з ч. 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, апеляційний суд відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України виходив із того, що оскільки спірні приміщення, про визнання спільною сумісною власністю яких просить позивач, призначені для обслуговування будинку АДРЕСА_1, який на праві власності належить третій особі - ОСОБА_6, та збудовані на земельній ділянці, яка також на праві власності належить останній та є самочинним будівництвом, то підстав для визнання спірних приміщень об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та їх поділ немає.

Доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як подружжя приймали участь у будівництві спірних будівель та поліпшенні і облаштуванні території асфальтним покриттям та парканом суду не надано.

Відмова у позові з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом, встановленого ст. 257 ЦК України, можлива лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим, а у разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

З огляду на таке висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні позову з наведених у рішенні суду підстав ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судом наданих доказів - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у суді і висновки з цього приводу, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

Т. П. Дербенцева

О.П. Касьян