У х в а л а

іменем україни

23 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Дербенцевої Т.П., СавченкоО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07 грудня 2006 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 45 675 доларів США строком до 07 грудня 2021 року зі сплатою 11,3 % річних. 24 грудня 2007 року між ними укладено ще один договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 24 000 доларів США строком до 22 грудня 2017 року зі сплатою 13,9 % річних. 30 січня 2009 роки сторони уклали додаткову угоду № 1, якою змінено кінцевий термін повернення кредиту за договором від 24 грудня 2007 року, зокрема, визначили строк повернення кредитних коштів до 22 грудня 2027 року, а додатковою угодою № 2 змінено схему погашення кредиту. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами між банком та ОСОБА_5 укладено договори поруки від 07 грудня 2006 року та 24 грудня 2007 року, за умовами яких остання зобов'язувалася відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання зобов'язань за кредитними договороми. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 зобов'язаннь належним чином не виконував, просив суд, із урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на його користь: заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 у розмірі 67 148, 19 доларів США, яка існувала станом на 24 березня 2015 року та складається з: 20 553, 75 доларів США - строкова заборгованість за кредитом, 18 827, 40 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 27 767, 04 доларів США - заборгованість зі сплати прострочених відсоткам; заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 у розмірі 40 849,47 доларів США, яка існувала станом на 24 березня 2015 року та складається з: 19 196, 28 доларів США - строкової заборгованості за кредитом, 2 603, 04 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 19 050, 15 доларів США - заборгованість зі сплати прострочених відсотків; стягнути з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0, яка станом на 09 квітня 2015 року становить 7 079,50 доларів США та пеню у розмірі 332 367 грн 29 коп., а за договором про надання споживчого кредиту №0, - 1 256,10 доларів США та пеню у розмірі 143 380 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2006 року у розмірі 66 787, 24 доларів США та пеню у розмірі 118 856 грн 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у розмірі 42 105, 57 доларів США та пеню у розмірі 143 380 грн 16 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що зобов'язання за кредитними договорами були змінені без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, що є підставою для припинення поруки.

Крім того, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 березня 2014 року визнано припиненими договори поруки, укладені між банком та ОСОБА_5 від 07 грудня 2006 року № 72515 та від 24 грудня 2007 року № 168848.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева В.О. Савченко