Справа № 657/1506/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2016 року Каланчацький районний суд Херсонської області

в складі головуючого судді Ковальчук О.В.,

за участю секретаря Шахової О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, Волкової Л.Г.,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недобросовісної інформації та відшкодування завданої моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують його права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, відомості викладені відповідачем ОСОБА_3 у зверненні до Генерального прокурора України Луценка Ю.В., надісланому реєстровим поштовим відправленням № 842 від 23 червня 2016 року та зареєстрованому у день надходження у програму комплексі «Єдина система статистики та аналізу роботи органів прокуратури України» за № 141559-16 від 01 липня 2016 року; визнати дії відповідача з поширення зазначеної неправдивої інформації про нього такими, що порушують його особисті немайнові права та принижують його честь, гідність та ділову репутацію; зобов»язати відповідача спростувати поширені нею відомості у зазначеному зверненні у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, шляхом скерування до Генеральної прокуратури України, прокуратури Херсонської області Новокаховської районної прокурати, Каланчацького відділу Новокаховської прокуратури відповідної інформації про те, що поширена нею інформація є недостовірною, такою що не відповідає дійсності не пізніше п»ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили із доказами направлення відповідних відомостей адресатам; стягнути з відповідача на його користь 25 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та витрати по сплаті судового збору.

Мотивуючи свої вимоги позивач вказує, що 23 червня 2016 року відповідач ОСОБА_3 на адресу Генеральної прокурату України надіслала рекомендоване поштове відправлення, в якому містилося індивідуальне письмове звернення, що містило різку критику його діяльності на посаді голови Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області. В подальшому дане звернення було переадресовано в прокуратуру області звідки звернення надійшло до Каланчацького відділу Новокаховської місцевої прокуратури. За результатами розгляду звернення відповідача підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не встановлено, про що начальником Каланчацького відділу Новокаховської місцевої прокуратури повідомлено відповідача листом від 04 серпня 2016 року за вих. № 62-6057-16. У вказаному зверненні викладено недостовірну інформацію, зокрема, про те, що він являється членом «Партії Регіонів» і не пройшов процедуру люстрації, засуджений за шахрайство і має не зняту судимість та те, що він будучи головою сільської ради дбає не про громаду, а про власні інтереси. Зазначене звернення, стало відомо більше ніж одній особі та порочить його чесне ім»я, посягає на його честь і гідність та, як наслідок, завдало йому моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Волкова Людмила Григорівна, яка діє на підставі доручення, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та дала в суду заперечення в якому зазначила, що дійсно як голова ветеранської організації звернулася до Генеральної прокуратури України з листом з метою перевірки фактів діяльності позивача, як посадової особи. Крім того, зазначила, що надсилаючи дане звернення реалізовувала передбачене Законодавством України право кожного громадянина на звернення до правоохоронних органів.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін цивільного провадження, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є публічною особою, оскільки обіймає посаду голови Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2016 року відповідачем ОСОБА_3 було направлено запит до Генеральної прокуратуру України щодо діяльності позивача ОСОБА_1, як голови Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області. В подальшому дане звернення було переадресовано в прокуратуру області звідки звернення надійшло до Каланчацького відділу Новокаховської місцевої прокуратури. За результатами розгляду звернення відповідача підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не встановлено, про що начальником Каланчацького відділу Новокаховської місцевої прокуратури повідомлено відповідача листом від 04 серпня 2016 року за вих. № 62-6057-16.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що дійсно відповідач ОСОБА_3, як голова ветеранської організації, звернулася до Генеральної прокуратури України з листом, щодо діяльності позивача ОСОБА_1, як голови Червоночабанської сільської ради Каланчацького району Херсонської області.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що була присутня на зборах громади в с. Червоний Чабан, щодо децентралізації, разом з головою Каланчацької селищної ради Зінчуком В.К..

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Вимогами ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В абзаці 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації .

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до рішення КСУ від 10.04.2003 року № 1-9/2003 (справа про поширення відомостей) викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Таким чином, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права.

Суб'єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення.

Суд вважає, що відповідач в своєму зверненні висловила своє субєктивне ставлення до позивача, як публічної особи, тому підстав для задоволення позову не має.

Крім того, суд враховує ту обставину, що позивач є публічною особою, а тому при вирішення справ щодо приватного життя публічних осіб та захисту їх честі, гідності та ділової репутації, слід враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року, та рекомендацій Резолюції № 1165 Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя.

Відповідно до згаданої Декларації, публічними фігурами визнаються ті особи, які обіймають державні посади та/або користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

В свою чергу з п.п. 3, 4, 6 Декларації вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації порівняно з іншими особами.

Водночас Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні люди неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Таким чином, суд приходе до висновку, що особа, яка має намір пред'явити матеріально-правову вимогу стосовно захисту честі, гідності та ділової репутації, повинна довести не лише сам факт поширення неправдивих відомостей щодо себе, а й довести, що розповсюджена інформація не є оціночним судженням.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 31 ЗУ «Про інформацію», суб'єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної шкоди. Неможливість, відповідно до закону, відшкодування моральної шкоди, що полягала в негативному впливі на ділову репутацію, пов'язана з тим, що орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом ринкових відносин, а отже, він не зазнає в такому випадку втрат, які б призвели до припинення фінансування, порушення ділових зв'язків, довіри та інше.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, ділової репутації фізичної особи задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. 40 Конституції України, ст. 277 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, ч. 2 ст. 31 Закону України «Про інформацію», Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року, та рекомендаціями Резолюції № 1165 Парламентської Асамблеї Ради Європи, рішенням КСУ від 10.04.2003 року № 1-9/2003,

суд -

В и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недобросовісної інформації та відшкодування завданої моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області, через Каланчацький районний суд Херсонської області, шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Ковальчук О. В.

Повний текст рішення викладено