Справа № 473/1267/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"19" травня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_5, про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

01.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому в шлюбі. Від даного шлюбу вони мають, зокрема, доньку: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На даний час донька навчається на другому курсі Вознесенського коледжу Миколаївського національного аграрного університету, денна форма навчання, на контрактній основі. Строк закінчення навчального закладу - 30.06.2018 рік. Загальна вартість навчання за весь період становить 20 800 грн. 00 коп., з яких 7 600 грн. 00 коп. позивачем вже було сплачено.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач участі у вказаних витратах не приймав, позивач просила стягнути з відповідача 10 400 грн. 00 коп., що становить половину витрат, необхідних для оплати вартості навчання дитини.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначала про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Відповідач, його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, посилаючись на те, що відповідач матеріально не спроможний надавати додаткову, окрім сплати аліментів, допомогу своїй доньці, оскільки не працює, має незадовільний стан здоровя, в звязку з чим змушений витрачати кошти на лікування, а також має на утриманні непрацездатну матір, яка також потребує лікування. Крім того вказували на те, що витрати на навчання не є додатковими витратами на дитину, в силу положень ст. 185 СК України, а покриваються за рахунок аліментів, які стягуються до повноліття дитини. До того ж позивач належними доказами не довела, що нею були понесені зазначені витрати.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На утримання вказаної особи, а також неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач сплачує кошти (аліменти) в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно до їх повноліття, відповідно до постанови судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.03.2002 року.

Відповідно до довідки за № 135 від 16.03.2016 року, виданої Вознесенським коледжем Миколаївського національного аграрного університету, ОСОБА_5 є студентом другого курсу вказаного навчального закладу, денна форма навчання, контрактна основа. Договір про навчання за № 211/14-п від 31.07.2014 року був укладений між вказаним навчальним закладом та позивачем ОСОБА_1 (а.с. 73).

Згідно даного договору: строк закінчення навчального закладу - 30.06.2018 рік, загальна вартість навчання за весь період становить 20 800 грн. 00 коп. Кошти повинні вноситися кожного семестру, а саме, до 1 грудня, 1 червня поточного року.

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Тобто, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Перелік особливих обставин, які є підставою участі батьків у додаткових витратах на неповнолітню дитину є відкритим. До цих обставин, відповідно до зазначеної норми, можуть бути віднесені і витрати на оплату навчання неповнолітньої дитини в платному навчальному закладі, оскільки пов'язані з необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, а тому посилання представника відповідача на те, що ст. 185 СК України не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами, є помилковим.

Разом з тим, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Проте, норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

За такого, підлягають стягненню лише ті витрати, які були здійснені батьком (матірю) за час неповноліття дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем за 2014 2016 навчальні роки сплачено в порядку оплати вартості навчання доньки ОСОБА_5 10 400 грн. 00 коп., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.8, 71 ), довідками за № 169 від 08.09.2015 року, за № 106 від 16.05.2016 року, виданих Вознесенським коледжем Миколаївського національного аграрного університету (а.с.69, 75), а тому є передбачені ч.1 ст. 185 СК України підстави для покладення на відповідача обовязку приймати участь у додаткових витратах на неповнолітню дитину. Надання обумовлених письмових доказів в обґрунтування заявлених позивачем вимог не суперечить положенням ст.ст. 57- 59 ЦПК України.

При цьому, посилання представника відповідача на те, що відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру від 23.11.2015 року, 04.12.2015 року, 26.02.2016 року (а.с. 8) витрати на навчання фактично несла безпосередньо ОСОБА_5, що позбавляє позивача права претендувати на їх стягнення на свою користь, не може бути прийнято судом до уваги. Так, відповідно до умов Договору про навчання за № 211/14-п від 31.07.2014 року замовником та платником освітніх послуг, що надає Вознесенський коледж Миколаївського національного аграрного університету, є позивач ОСОБА_1, тоді як ОСОБА_5 є неповнолітньою особою, не працює, особистих доходів не має, проживає разом з матірю та знаходиться на її отриманні, що в своїй сукупності вказує на безпідставність заперечень представника відповідача в цій частині. Доказів, що фінансова допомога по оплаті навчання надавалася з боку іншої особи (не позивача) відповідачем не надано.

Разом з тим, згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

При цьому, виходячи з положень ч.7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Отже, виходячи з наведеного, відповідач ОСОБА_3, зобовязаний приймати участь у додаткових витратах на неповнолітню дитину ОСОБА_5, під якими розуміються фактично зазнані або передбачувані витрати (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Додаткові витрати визначаються у твердій грошовій сумі.

Матеріали справи вказують на те, що позивачем були понесені додаткові витрати, зумовлені необхідністю розвитку здібностей дитини, отримання нею освіти, в розмірі 10 400 грн. 00 коп. Крім того, виходячи з умов Договору про навчання за № 211/14-п від 31.07.2014 року, та до досягнення неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 повнолітня, передбачається здійснення оплати вартості освітніх послуг за період з 01.09.2016 року та до 08.04.2017 року в розмірі 3 640 грн. 000 коп. ( 5200 грн. 00 коп. (оплата за рік) : 10 (кількість навчальних місяців) х 7 місяців).

При визначенні розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, який, як зазначалося вище, є елементом цивільно правового спору, суд враховує, зокрема те, що відповідач є працездатною особою, протипоказань щодо його працевлаштування належними доказами не встановлено; його матеріальне становище, а саме: наявність у нього аліментних зобовязань по утриманню неповнолітніх дітей, а також заборгованості по сплаті аліментів, що зумовило звернення стягнення на його доходи в розмірі 50 % (постанова державного виконавця ВДВС Вознесенського МРУЮ від 08.06.2015 року) (а.с. 45).

Проте, суд не приймає до уваги посилання відповідача на стан здоровя, як на підставу для звільнення від вищевказаного обовязку, оскільки останнім не доведено, що в звязку з захворюваннями, вказаними в довідці за № 325/06 від 13.05.2016 року, виданої лікувальним закладом (а.с. 68), він несе матеріальні витрати. Що стосується інших медичних документів (а.с. 36-38), відповідачем також не доведено, що зазначені відомості щодо стану його здоровя мають місце на час виникнення обовязку щодо надання додаткової допомоги своїй доньці.

Не знайшло свого підтвердження належними доказами й посилання відповідача щодо перебування на його утриманні матері, оскільки сам по собі факт проживання за однією адресою зазначене безумовно не підтверджує. Відсутні також докази необхідності здійснення матеріальних витрат на її лікування, та їх понесення відповідачем.

Інші доводи відповідача є безпідставними та не впливають на вирішення справи по суті .

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на неповнолітню дитину одноразово в розмірі 5 500 грн. 00 коп.

Відповідно до положень ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові втрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 понесла судові витрати, пов'язані з отриманням правової допомоги, яку надавала їй адвокат ОСОБА_2, розмір яких (850 грн. 00 коп.) (а.с. 16, 76, 77) узгоджується з положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За такого, з відповідача на користь позивача належать до стягнення судові витрати, виходячи з ступеня задоволення позовних вимог (53%), в розмірі 450 грн. 50 коп.

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 209, 212 - 215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_5, про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в розмірі 5 500 грн. 00 коп., судові витрати в розмірі 450 грн. 50 коп., а всього 5 950 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Лузан