Справа № 303/2034/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого Дроботі В.В.

суддів Фазикош Г.В., Власова С.О.

при секретарі Рогач О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» предявив до ОСОБА_1 позов про виселення.

Позивач зазначав, що відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була предметом договору іпотеки та на яку за судовим рішенням звернуто стягнення на користь банку. Посилаючись на те, що відповідач не виселився у добровільному порядку з даної кватири, проігнорувавши його письмове повідомлення про необхідність її звільнення, позивач просив задовольняти його вимоги.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити його вимоги. Вказує на те, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ попереднього рішення апеляційного суду у даній справі вона була надіслана на новий апеляційний розгляд.

Колегія суддів вважає, що скарга позивача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Є доведеним, що з вимогами про виселення усіх осіб, які проживають та зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, в т.ч. й ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» у квітні 2015 року звернувся до Мукачіського міськрайонного суду вже вдруге.

У справі №2-903/09 за позовом цього банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення Мукачівський міськрайонний суд рішенням від 11 березня 2009 року у вимогах про виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які проживають та зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовив.

Дане рішення набуло законної сили.

Через шість років той же банк предявив до ОСОБА_1 позов про виселення з даної квартири з тих самих підстав, а саме: посилаючись на ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України та ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (справа №2-903/09, а.с.4-6,62-64, справа №303/2034/15ц, 2-303/1354-15ц, а.с.3-4,54-56).

Не звернувши увагу щодо посилань представника відповідача у даній справі на зазначені вище обставини та клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд першої інстанції ухвалив рішення по суті повторних вимог банку (а. с. 33,54-56).

Відповідно до вказаних вимог процесуального закону суд зобовязаний закрити провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як зазначено вище, предмет та підстави обох позовів є ідентичними, тобто тими самими: виселення ОСОБА_1 та інших осіб з квартири №1 по вул. Димитрова в м. Мукачево з підстав звернення стягнення на цю квартиру (ст. 40 ЗУ №898-IV від 5 червня 2003 року. ст. 109 ЖК України та ст. 7 ЗУ №1382- IV від 11 грудня 2003 р.)

Сторони обох позовів (у 2009 та у 2015 роках) ті ж самі: банк та ОСОБА_1 При цьому суттєвого,правового значення не має зміна назви банку ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки у 2015 році усі юридичні реквізити залишились у банківській установі незмінними, попередніми на рівні 2009 року.

Враховуючи наведене та вимоги п. 2 ч. 1 ст. 205, ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у даній справі закриттю.

Відповідно до положень ч. 4ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Виконуючи ці вимоги закону колегія усунула усі недоліки попереднього розгляду апеляційним судом даної справи, про що було наголошено в ухвалі суду касаційної інстанції від 2 грудня 2015 року.

Оскільки судом першої інстанції безпідставно відкрито провадження (п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК) та без врахування аргументів відповідача щодо необхідності закриття провадження у справі ( п.2 ч.1 ст.205 ЦПК) ухвалено рішення по суті повторних позовних вимог, колегія апеляційного суду не застосовує у даній справі прецедентне рішення по аналогічним правовідносинам, викладене у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі №6-39цс15.

Керуючись ст. ст. 307, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 червня 2015 року скасувати, закривши провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_2