О К Р Е М А Д У М К А
(в порядку ч. 3 ст. 19 ЦПК України)
"23" лютого 2016 р.м. Чернігів
На підставі ст.19 ЦПК України судді Шевченко В.М. стосовно ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 23 лютого 2015 року , ухваленої у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про скасування рішення.
Зазначеним рішенням апеляційним судом відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2015 року залишено без змін.

Вважаю що апеляційний суд незаконно відмовив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1. щодо залишення без змін рішення Деснянського районного суду м Чернігова від 29 грудня 2015 року, яким відмовлено у визнанні незаконним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.07.2014 року №211, щодо переведення з житлового фонду до нежитлового кв.АДРЕСА_2.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд зазначав, що жодних доказів на підтвердження порушень прав внаслідок переведення квартири №12 з житлового в нежитловий фонд позивач не надав, і зокрема доводи ОСОБА_1 що внаслідок ремонтних робіт по переобладнанню квартири в нежитлове приміщення у квартирі позивача виникли тріщини жодним чином не підтверджені належними доказами.

Проте такий висновок як суду першої інстанції так і апеляційного суду ґрунтується на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи з метою захисту свого цивільного права, як це передбачено ч.10 ст.16 ЦК України, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вважаючи що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради який своїм рішенням №211від 21.07.2014 року дозволив ОСОБА_2 переведення з житлового фонду до нежитлового кв.АДРЕСА_2 (без його позивача згоди), порушивши при цьому Тимчасовий порядок використання території м.Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради 28.12.2011 року, наслідком чого є руйнація квартири №14 ОСОБА_1 що розташована під жилим приміщенням в якому ОСОБА_2 проводить будівельні роботи пов'язані з переплануванням приміщення під магазин.

ОСОБА_1 є власником квартири №14 (яка знаходиться над квартирою №12) своєї згоди на переведення квартири ОСОБА_2 з житлового до нежитлового як це передбачено п.4.1 Тимчасового порядку використання території м. Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради 28.12.2011 року, не надавав.

В засіданні апеляційного суду представник виконавчого комітету Чернігівської міської ради зазначив що рішення Виконавчого комітету міської ради №211 від 21.07.2014 року про переведення квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2, з житлового фонду до нежитлового у Деснянському районі було прийнято з порушенням вимог Тимчасового порядку використання території міста Чернігова, що призвело до порушення прав власника квартири №14 ОСОБА_1

Таке твердження представника виконавчого комітету, рішення якого оскаржує ОСОБА_1, свідчить про визнання ним факту, яким останній обґрунтовує свої позовні вимоги, і тому не викликає сумніву те, що прийняте виконкомом 21.07.2014 року рішення № 211 щодо переведення приміщення квартири АДРЕСА_2 з житлового фонду до нежитлового, не відповідає чинному нормативно - правовому акту яким регулюється зміна статусу приміщення, що є обов'язковим на території м. Чернігова,

Всупереч п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільно- процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року як суд першої інстанції так і апеляційний суд не з'ясував предмету позову (що конкретно вимагає позивач) підстави позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимог (який спосіб захисту свого права він обрав).

Так підставою позову ОСОБА_1 є те, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради без дотримання визначеної процедури була проведена зміна статусу приміщення квартири №12. без його позивача згоди на це, наслідком чого в подальшому є проведення ОСОБА_2 будівельно - ремонтних робіт і зокрема знесення внутрішніх опорних стін будинку, що призвело до руйнування квартири позивача №14.

В п.3ст.10 ЦПК України визначено основний зміст принципу змагальності: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин,які мають значення для справи.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду: висновку судового експерта ОСОБА_3 від 27 лютого 2016 року, під час обстеження нею квартири АДРЕСА_1, виявлено численні пошкодження даної квартири, причиною чого є проведення будівельних робіт по переплануванню квартири №12. В разі подальшого виконання будівельних робіт в квартирі №12 з порушенням будівельної технології можливе подальше збільшення руйнації конструктивних елементів квартири ОСОБА_1, також зросте вірогідність втрати капітальною стіною несучої спроможності що може призвести до руйнації будинку.

Відповідно до відповіді приватного підприємства "Семидар", що відповідно до ліцензії виданої Держархбудінспекцією України від 08 липня 2014 року, виконує роботи пов'язані із створенням об'єктів архітектури, при огляді квартири ОСОБА_1, були виявлені численні тріщини, що розташовані на стелі та стінах, та з'ясовано що вказані руйнації виникли внаслідок проведення будівельних робіт в квартирі №14, внаслідок чого знесені внутрішні опорні стіни будинку.

В розумінні ст.57 ЦПК України зазначені факти є письмовими доказами, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи, і виходячи з кола фактів, які слід встановити по справі(предмет доказування), слід визнати що ОСОБА_1, належними доказами доведено, що отримавши з порушенням, рішенням виконкому№211 дозвіл на переведення квартири з житлового фонду в нежитлове приміщення ОСОБА_2 змінюючи її вигляд та призначення, порушив права ОСОБА_1 як власника суміжної квартир у багатоквартирному будинку.

Однак, апеляційний суд зазначені докази, які мають виключне значення для правильного розгляду справи, не взяв до уваги, і відображені в рішенні апеляційного суду мотиви відхилення таких доказів, суперечать положенням ст.212 ЦПК України щодо оцінки доказів їх належності, допустимості, достовірності.

Таким чином, оскільки виконавчий комітет своїм рішенням №211 від 28.12.2011 року, дозволив переведення квартири ОСОБА_2, з житлового фонду в нежитловий допустив порушення п.4.1. Тимчасового порядку…, надавши згоду на таке переведення без погодження з позивачем, що потягло проведення ОСОБА_2, ремонтно - будівельних робіт (в т.ч. і знесення внутрішніх опорних стін будинку), наслідком яких стало пошкодження майна позивача та порушення його прав; тому з метою позбавлення у судовому порядку юридичної сили зазначеного рішення як це передбачено ст.4 ЦПК України позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Висновок апеляційного суду, про відсутність доказів порушення прав позивача у зв'язку з прийняттям виконкомом оскаржуваного рішення №211 від 21.07.2014 року є необґрунтованим, і у суду не було підстав відмовити позивачу у захисті порушеного права.

Суд першої інстанції та апеляційний суд не дослідили усіх передбачених нормою матеріального права юридичних доказових фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат справи, хоча надані позивачем докази до апеляційного суду були визначальними для правильного рішення по справі.

Враховуючи зазначене, є всі підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 грудня 2015 року, з підстав його незаконності.

СуддяВ.М. Шевченко