ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1903/15-ц
Провадження № 2/210/194/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого - судді Костенко В.В.
за участі секретаря Панчук О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду згідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України без фіксування судового процесу цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діє від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа служба у справах дітей виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу про виселення, -
Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року задоволений позов ПАТ КБ ПриватБанк про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з чим ПАТ КБ ПриватБанк, посилаючись на положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, просить виселити відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, а також інших осіб, які зареєстровані або проживають в цій квартирі.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати у його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, заперечень проти позову не надали, тому справу розглянуто на підставі наявних даних та доказів у відсутності відповідачів у заочному порядку.
Третя особа - служба у справах дітей Дзержинської районної у місті Кривому Розі ради надала заяву, в якій просила справу розглянути без участі її представника, оскільки, як вбачається з наданої довідки КП «ЖЕО №8» за вказаною адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована лише ОСОБА_3
Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
З метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором між банком та ОСОБА_3 також 12.09.2007 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку належну їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2007 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11).
Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 8», в зазначеній квартирі на сьогодні зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.88) .
Також судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року у зв'язку з неналежним виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит, за позовом ПАТ КБ ПриватБанк було звернуто стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені боржника договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем (а.с.12-13).
Заявляючи вимоги про виселення відповідачів зі спірної квартири, ПАТ КБ ПриватБанк посилається на те, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, а відповідач на письмову вимогу іпотекодержателя разом із усіма мешканцями добровільно житлове приміщення не звільнила.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.
Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону Про іпотеку підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.
Як видно з матеріалів справи, кредитний договір, договір іпотеки та договір купівлі продажу спірної квартири були укладені в один день, а саме 12.09.2007 року, з чого суд робить висновок, що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів і її мешканці підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.
Стосовно виселення неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі ст.32 ЦК України, ст.177 СК України та ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотеко держателя після укладення договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.
Як видно зі згаданої вище довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 8», в спірній квартирі на сьогодні зареєстрована лише ОСОБА_3.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.01.2015 року по справі № 408/8790/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення встановлено, що на момент укладення договору іпотеки від 12.09.2007 року малолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 не була зареєстрована в спірній квартирі і не користувалася нею, з огляду на що малолітня дитина ОСОБА_5 не набула права користування квартирою в законному порядку.

Частинами 2 і 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлений певний порядок дій банку щодо виселення: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що 01.04.2015 року на адресу відповідачів була направлена вимога про виселення із спірної квартири та надано тридцятиденний строк для добровільного виселення, про що свідчить повідомлення-вимога та Реєстр відправок (а.с.15-17).

За таких обставин, вимога позивача про виселення відповідачів є законною, обґрунтованою, і такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 526, 527, 530 ЦК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 Житлового кодексу України,

В И Р І Ш И В

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, 50065, АДРЕСА_5, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.08.2005 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, 50000, АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Це рішення може бути оскаржено відповідачами в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. В. Костенко