У х в а л а

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на дитину у розмірі 33 % з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що відповідач є батьком її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та перебуває на її матеріальному забезпеченні.

Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_5 не надає, ОСОБА_3 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2015 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року в частині визначеного способу стягнення аліментів змінено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 5 000 грн з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з подальшою індексацією цієї суми відповідно до закону, починаючи з 21 вересня 2015 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року змінено.

Виключено із описової частини рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року висновок суду про «зазначення позивачкою щодо перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах».

Виключено з мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року висновок суду про «перебування позивачки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах».

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням апеляційного суду від 16 лютого 2016 року та посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду від 16 лютого 2016 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції від 07 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач є працездатним, офіційно працює, а тому наявні правові підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначеного способу стягнення аліментів та стягуючи з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, апеляційний суд виходив з того, що відповідач має мінливий дохід з великою амплітудою коливань.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1

Згідно з довідкою житлово-комунального підприємства «Південь» від 21 вересня 2015 року № 8260 неповнолітній ОСОБА_5 проживає з позивачкою (а. с. 9).

З копії довідки про доходи ОСОБА_4 вбачається, що він працює у товаристві з обмеженою відповідальністю «Байєр» на посаді керівника менеджерів зі збуту Південного Регіону та отримав заробітну плату у липні 2015 року у розмірі 40 292 грн 98 коп., у серпні 2015 року - 65 254 грн 86 коп., у вересні - 12 953 грн 76 коп., у жовтні 2015 року - 39 523 грн 29 коп., у листопаді 2015 року - 39 236 грн 28 коп., а у грудні 2015 року -173 312 грн 46 коп. (а. с. 118).

За положеннями ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відповідач хоча й має постійне місце роботи та щомісячно отримує заробітну плату, проте його дохід є мінливим та має велику амплітуду коливань, що дає підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ст.184 СК України.

Проте, покладаючи в основу рішення довідку про доходи ОСОБА_4, як доказ мінливості його заробітної плати, апеляційний суд не врахував, що зазначеною довідкою підтверджено саме регулярність заробітку відповідача та його щомісячна виплата.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що оскільки відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний постійний дохід, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_4 аліментів у частковій формі.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, при дослідженні доказів у справі, які були досліджені місцевим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, вдався до їх переоцінки, дійшовши помилкового висновку про наявність правових підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів дійшла висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції дотримані норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасовано апеляційним судом помилково.

Відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 рокускасувати, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович