Справа № 463/4432/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/1923/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Провадження №22-ц/783/1924/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року та додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ) «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 181143 грн. 90 коп., з якої станом на 14.08.2015 року: 126367,83 грн. - тіло кредиту, 26460,84 грн. - прострочене тіло кредиту, 24605,48 грн. - прострочені проценти, 1820,13 грн. - строкові проценти, 282,12 грн. - пеня за період з 14.08.2014 року по 14.08.2015 року та 1607,5 грн. - дебіторська заборгованість, - шляхом звернення стягнення на предмет застави у спосіб, визначений позивачем, та про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як із солідарних боржників, заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 грн. - в межах суми кредитних зобов'язань, забезпечених порукою ОСОБА_4

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.11.2015 року позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено.

В рахунок погашення зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором №910.12291 від 18.11.2011 року у розмірі 181143 грн. 90 коп., укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2, звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки «MITSUBISHI PAJERO SP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) VIN-НОМЕР_2, НОМЕР_2, шляхом його продажу ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі (покупцю) від імені власника ОСОБА_2, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України, державних та недержавних установах, отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати (виготовляти) ключі, їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб, особу власника, які пов'язані з продажем транспортного засобу.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Ідея Банк» пропорційно до заявлених позовних вимог судовий збір у розмірі 2420 грн. 44 коп. судового збору та 420 грн. витрат, пов'язаних з публікацією оголошення у газеті «Урядовий Кур'єр», а всього 2840 грн. 44 коп.

Додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.12.2015 року вилучено у ОСОБА_2, або в інших осіб, в яких може знаходитись транспортний засіб, який є предметом застави, а саме - транспортний засіб марки «MITSUBISHI PAJERO SP», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) VIN-НОМЕР_2, НОМЕР_2, та передати ПАТ «Ідея Банк».

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника - ОСОБА_3просить їх скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої доводи апелянт обгрунтовує тим, що вказаний позов повинен був подаватись до суду за місцем проживання відповідача ОСОБА_2, яким є Луганська область м.Лутугіне, однак, для зміни територіальної підсудності справи на Личаківський районний суд м.Львова позивач через чотири роки після укладення основного договору уклав фіктивний договір поруки з невідомою йому мешканкою м.Львова - відповідачем ОСОБА_4, порукою якої забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором лише на суму - 50 грн. Апелянт вважає, що такі дії позивача та допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального закону щодо ненадіслання відповідачу ОСОБА_2 копії позовної заяви зі всіма додатками до неї та неналежного повідомлення його про час і місце розгляду справи призвели до позбавлення його процесуальних прав на участь в судовому засіданні, на подання заперечень та доказів у спростування викладених в позовній заяві обставин, оскільки розгляд справи відбувся без його участі. Апелянт зазначає, що м.Лутугіне Луганської області в той час знаходилось в зоні проведення антитерористичної операції на території, непідконтрольній українській владі, а тому приймання поштових відправлень засобами поштового зв'язку УДППЗ «Укрпошта» з 27.11.2014 року на цій території офіційно було припинено, про що суду було відомо, а тому, на виконання вимог процесуального закону і з метою вжиття всіх заходів для належного повідомлення відповідача, суд повинен був зобов'язати позивача надати інформацію про засоби телефонного зв'язку з відповідачем ОСОБА_2, які позивачу були відомі, але які він свідомо не зазначав у своїй позовній заяві, щоб розгляд справи відбувся у відсутності відповідача. На думку апелянта, у суду не було достатніх правових підстав для висновку про належне повідомлення відповідача ОСОБА_2, а отже, і для висновку про розгляд справи у його відсутності. Крім того, апелянт вважає, що у суду не було процесуальної підстави для виклику відповідача в судове засідання через оголошення в пресі, оскільки, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, через оголошення в пресі викликається відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи невідоме, а зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 було відоме. Апелянт вважає, що такі порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

Крім того, вказує, що до 17.07.2014 року відповідач ОСОБА_2 щомісяця без порушення термінів повернення кредитних коштів вносив визначені договором платежі в повному обсязі відповідно до графіку і на погашення кредиту сплатив банку 136002 грн. 02 коп., однак, у зв'язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції він був позбавлений можливості вчасно проводити подальші платежі, оскільки згідно з постановою Національного банку України №466 від 06.08.2014 року, банки України призупинили здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролювались українською владою, в тому числі і в його населенному пункті. Апелянт також не погоджується із розміром заборгованості. Вважає, що позивач неправомірно, в односторонньому порядку, підвищив розмір процентної ставки, безпідставно нарахував йому пеню, від сплати якої він звільнений на підставі Закону України «Про Тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки проживав в населенному пункті у період проведення антитерористичної операції. Апелянт вважає також, що позивачем порушені його права, як споживача. Крім того і питання розподілу судових витрат, на думку апелянта, неправильно вирішено судом.

В судове засідання апеляційного суду сторона позивача та відповідач ОСОБА_4 повторно не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку (а.с.183, 184), а тому відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.11.2011 року між ПАТ «Ідея Банк» (кредитодавцем) і ОСОБА_2 (позичальником) було укладено кредитний договір №910.12291 (а.с.26-27), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 206001 грн. на строк 84 місяці, з якого 200000 грн. - для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки «MITSUBISHI PAJERO SP», 2011 року випуску, і 6001 грн. - для фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника (п.п.1, 2 параграфу 1 кредитного договору).

Згідно з п.1 параграфу 2 цього договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 0,5700% (Маржу банку), яка станом на день укладення договору становила разом з маржею банку 16,1% (15% - змінна частина ставки).

Згідно з п.2 параграфу 2 цього договору, змінна частина ставки визначається станом на перше число кожного кварталу як середнє за попередні 12 місяців, на підставі щоденних звітів форми 350 за ці місяці (далі-Звіт ф350), які складаються банком згідно з Правилами НБУ організації статистичної звітності. Якщо визначений таким чином розмір змінної частини ставки відрізняється від діючої змінної частини ставки принаймі на 1,0% у більшу сторону або на 1,5% в меншу сторону, такий розмір змінної частини ставки діє з 01 числа такого кварталу (з моменту перегляду).

Пунктом 3 параграфу 2 кредитного договору визначено, що банк повідомляє позичальника про актуальний розмір процентної ставки, а також при впровадженні процентної ставки надає позичальнику новий графік рекомендованим листом без внесення змін (доповнень) до договору. Повідомлення про актуальний розмір процентної ставки стає невід'ємною частиною договору. Звіт ф350 на 1-е число кожного кварталу розміщується банком для ознайомлення в приміщенні підрозділу продажу депозитних та кредитних продуктів банку (м.Львів, вул.Валова,11) а також на сайті банку.

Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору (а.с.21-23).

Згідно з Графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 18 число кожного місяця.

Відповідно до п.4 параграфу 6 кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої Тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

У відповідності до п.1 параграфу 8 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, зокрема, у разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж на 30 днів.

Параграфом 9 (п.п.1, 2, 3) кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати щомісячних платежів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника витрати, пов'язані з супроводом і стягненням простроченої заборгованості за договором (в тому числі, але не обмежуючись, на листування, телефонні дзвінки, виїзди до позичальника, розшук позичальника, послуги сторонніх організацій, згідно з тарифами банку). В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. В разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів більше ніж на 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,65% від простроченої суми боргу за кожен день прострочки.

Виконання зобов'язань за кредитним договором було забезпечене заставою транспортного засобу, для купівлі якого надавався позичальнику кредит (параграф 3 кредитного договору), на підставі договору застави транспортного засобу, укладеного між сторонами 19.02.2012 року (а.с.24-25).

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11.02.2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким, порукою ОСОБА_4 було забезпечено виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором на суму 50 грн. (а.с.13).

Всю суму кредиту позичальник отримав 02.12.2011 року, що підтверджується виданими банком меморіальними ордерами (а.с.20, 28), і до липня 2014 року в повному обсязі виконував покладені на нього за кредитним договором зобов'язання, сплативши на користь банку тіло кредиту та проценти за користування ним на загальну суму 131919 грн. 52 коп., що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника (а.с.29-30).

Останній платіж на виконання умов кредитного договору був внесений позичальником ОСОБА_2 17.07.2014 року (а.с.30).

Згідно з постановою Правління Національного Банку України №466 від 06.08.2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», у зв'язку із запровадженням з 24.07.2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, було призупинено банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Небанківськими установами та національним оператором поштового зв'язку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасникам, було призупинено операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.

Постановою Правління Національного Банку України №435 від 22.07.2014 року затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

Суд першої інстанції вказаних вище нормативно-правових актів не врахував і, маючи у своєму розпорядженні інформацію про те, що відповідач є жителем Луганської області, не зажадав у позивача відомостей щодо режиму роботи відділень ПАТ «Ідея Банк» в Лутугинському районі Луганської області (за місцем проживання позичальника) та щодо порядку здійснення розрахунків за кредитними зобов'язаннями позичальниками, які проживають на території цього населеного пункту.

Вимогу апеляційного суду про явку в судове засідання для дачі пояснень по вказаних вище обставинах справи позивач не виконав і доводів сторони відповідача в апеляційній скарзі про припинення роботи відділень банку в населеному пункті відповідача та про неможливість здійснення відповідачем платіжних операцій на погашення кредитних зобов'язань не спростував.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що у зв'язку з призупиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населенних пунктах Луганської області, які не контролювались у спірний період українською владою, відповідач ОСОБА_2 не міг виконати свій обов'язок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором, а тому, згідно з нормами ст.ст.612 ч.4, 613 ч.1,2 ЦК України, він не вважається таким, що допустив прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором, і правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у суду першої інстанції не було.

Обгрунтованими є також й доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час і місце розгляду даної справи, оскільки районний суд, маючи у своєму розпорядженні надану УДППЗ «Укрпошта» у грудні 2014 року інформацію про те, що з 27.11.2014 року було припинено приймання поштових відправлень на/з населенних пунктів у Лутугинському районі Луганської області - за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2, не дотримався обов'язкових умов при пересиланні адресованих йому поштових відправлень, а тому дійшов до неправильного висновку про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи в обраний судом спосіб (через оголошення в пресі).

Крім того, за умовами укладеної між сторонами 18.12.2015 року додаткової угоди №910.12291/1 до кредитного договору №910.12291 від 18.11.2011 року (а.с.132-133), сторони домовилися про дострокове припинення кредитного договору (п.2 угоди) у разі виконання відповідачем ОСОБА_2 у встановлений банком строк зобов'язання про повернення визначеної в угоді суми заборгованості, з урахуванням прощення банком частини боргу, - 130000 грн.

У відповідності до п.2.5 цієї угоди, у разі виконання відповідачем свого обов'язку по поверненню банку вказаної вище суми заборгованості, позивач зобов'язувався подати до суду заяву про залишення даного позову без розгляду.

Згідно з наданою позивачем інформацією (а.с.134, 135, 163), відповідач ОСОБА_2 18.12.2015 року (в день укладення додаткової угоди) повністю погасив заборгованість за кредитним договором і з його автомобіля, який був предметом застави, знято обтяження, отже, на момент розгляду справи в апеляційному суді сторони в добровільному порядку вирішили даний спір.

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1 - 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2015 року та додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.