АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, в якому, з урахуванням уточнень, просило стягнути солідарно з останніх на користь банка заборгованість за кредитним договором в розмірі 515 396, 98 грн. посилаючись на неналежне виконання позичальником та поручителем умов кредитного договору.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь банка заборгованість за договором № 68/П/67/2008-980 від 06.09.2008 у розмірі 377 304, 58 грн.. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 760/4105/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/6232/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 377 304,58 грн. з ОСОБА_3. В іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що суд дійшов неправильних висновків про те, що порука не припинилася. Банк без згоди поручителя включив у тіло кредиту додаткову суму 700,43 грн., та надалі відсотки за користування кредитом та пеню нарахував від збільшеного тіла кредиту, тим самим збільшив відповідальність поручителя без згоди останнього, незважаючи на те, що за умовами кредитного договору та додаткової угоди сума кредиту не змінювалася. Суд не врахував, що банк із суми страхового відшкодування як податковий агент, перерахував податок до держбюджету, та незважаючи на те, що страхове відшкодування було направлене лише на погашення процентів по кредиту, зарахував розмір сплаченого податку у тіло кредиту, а не у розмір несплачених процентів та з 23.02.2011 року нараховує проценти та пеню від збільшеного тіла кредиту.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача Попова М.В. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3, ОСОБА_1 було укладено договір «Автопакет» № 68/П/67/2008-980, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит на придбання автотранспортного засобу «Mitsubishi Pajero» в розмірі 212 500 грн. зі сплатою 20,8 % річних строком до 05.09.2015 року.

Згідно п. п. 3.2 вказаного договору в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором, ОСОБА_1 поручилася солідарно та в повному обсязі відповідати перед банком за неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що випливають з умов кредитного договору.

В подальшому між цими ж сторонами було укладено додаткові угоди № 1 від 18.08.2010 року, № 2 від 04.04.2011 року до кредитного договору.

Листом від 20.12.2010 вих. № 9041101-01 КБ «Надра» повідомив ОСОБА_3, що банк, як «вигодонабувач» по кредитному договору від 05.09.2008 та договору страхування, отримав страхове відшкодування при настанні страхового випадку із предметом застави від страхової компанії в сумі 4 669,54 грн. та 26.10.2009 спрямував їх на погашення кредитної заборгованості. Дана операція в межах Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889 прирівнюється до виплати доходу фізичним особам і банк, як податковий агент, зобов'язаний утримати з суми виплати податок за ставкою 15 % та перерахувати ці кошти до бюджету. Позичальника повідомлено, що суму неутриманого податку буде перераховано банком в держбюджет за рахунок збільшення заборгованості по кредиту. Запропоновано останньому з метою уникнення збільшення кредитної заборгованості внести суму податку 700,43 грн. на рахунок НОМЕР_1 для подальшого її перерахування до Державного бюджету.

Зазначена сума ОСОБА_3 не була внесена на рахунок банку.

Згідно з розрахунком станом на 16.06.2015 ОСОБА_3 має заборгованість по кредитному договору в розмірі 515 396, 98 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, в тому числі простроченої - 199 157,30 грн.; заборгованості по сплаті відсотків, в тому числі простроченої - 173 147, 28 грн.; пені за прострочення сплати кредиту - 109 111, 41 грн. та штрафу за порушення умов додаткової угоди - 33 980, 99 грн.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 року відкликано банківську ліцензію ПАТ « КБ Надра» відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року № 113 розпочато процедуру ліквідації банку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а позичальник та поручитель порушили умови договору в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами. Зменшуючи розмір пені, суд виходив з того, що такий розмір значно перевищує розмір збитків, а відмовляючи у стягненні штрафу, суд виходив з того, що подвійне стягнення за одне й те ж саме правопорушення не допускається.

Рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 не оскаржується, відтак в апеляційному порядку не перевіряється.

Стягуючи заборгованість у солідарному порядку з поручителя суд виходив з того, що відповідальність поручителя не збільшувалася, а відтак порука не припинилася.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної норми порука припиняється за дії двох умов:внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення суми кредиту, підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Стягуючи заборгованість у солідарному порядку суд виходив з того, що змін до кредитного договору без згоди поручителя внесено не було, за умовами договору тіло кредиту чи відсотки за користування кредитом не збільшено.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому порядку.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 посилалася на те, що тіло кредиту було збільшено на суму сплаченого банком податку у розмірі 700,43 грн.

З матеріалів справи вбачається, що кредит було надано на придбання автомобіля, який було застраховано та передано в заставу банку. Із забезпеченим транспортним засобом стався страховий випадок та банк як вигодонабувач 26.10.2009 року отримав страхове відшкодування.

Судом першої інстанції встановлено, що страхове відшкодування у розмірі 4 666, 54 грн. було зараховано на погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та банк перерахував 15 % від цієї суми до державного бюджету.

При цьому сторони не заперечували, що позичальник розмір податку, перерахованого банком, який складає 700,43 грн. банку не повернув та ця сума була включена у тіло кредиту, та надалі відсотки за користування кредитом нараховувалися від суми кредиту, включаючи додаткові 700,43 грн.

Суд у рішенні зазначив, що банк не може надати розрахунок заборгованості, виключивши суму 700,43 грн. із розрахунку.

Таким чином, незважаючи на те, що у кредитний договір не було внесено змін щодо збільшення тіла кредиту на суму податку 700,43 грн., реально таке збільшення відбулося, відсотки за користування кредитом та пеня, нараховувалися від суми залишку кредиту, збільшеного на суму 700,43 грн. Представник банку при розгляді справи у апеляційному порядку також не заперечувала тієї обставини, що тіло кредиту було збільшено на 700,43 грн. та про таке збільшення поручитель повідомлена не була.

Поручитель не поручалася перед банком за виконання позичальником зобов`язання щодо сплати податку та не була повідомлена про необхідність сплати такого податку та включення суми податку у розмір кредитних зобов`язань.

Відтак висновки суду про те, що обсяг кредитних зобов`язань не збільшився не відповідають встановленим обставинам.

Оскільки за матеріалами справи встановлено, що розмір кредтних зобов`язань реально було збільшено без внесення змін до кредитного договору та таке збільшення відбулося без згоди поручителя порука відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України з часу збільшення кредитних зобов`язань є припиненою.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до поручителя підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові до ОСОБА_1

Відтак рішення суду в частині стягнення судового збору також підлягає скасуванню, оскільки судовий збір у повному обсязі стягується з відповідача, позовні вимоги до якого задоволено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року в частині задоволення позову до ОСОБА_1 та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 відмовити.Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» 3 654 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді