РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14349/15-ц

пр. № 2/759/2306/16

20 квітня 2016 року місто Київ

Святошинський районний суд міста Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Ніколенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 у вересні 2015 року заявив позов до колишньої дружини ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1, шляхом визнання за сторонами по 1/2 частці квартири.

Натомість ОСОБА_2 заявила зустрічні вимоги про визнання за нею в порядку поділу 3/4 частки цієї ж квартири, а за позивачем 1/4 частки.

ОСОБА_1 в судовому засіданні на вимогах позову наполягав і заявив, що спірне майно має бути поділено між сторонами в рівних частках.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав доводи свого довірителя і пояснив, що відповідачем не надано достатньо доказів, що давали б підстави для поділу майна з відступленням від рівності часток сторін у праві власності.

ОСОБА_2 просила виділити їй у власність більшу частку спільного майна, з метою захисту прав дітей, які після розлучення сторін залишились проживати з нею і перебувають на її повному утриманні.

Представник відповідача ОСОБА_4 підтримав позицію свого довірителя, надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в зустрічні позовній заяві.

Судом встановлено таке.

Сторони з 20.11.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які народились ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2015р.

22.02.1999 року головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі свого наказу від 19.02.1999р. №136-С/КІ було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 41,5 кв.м., загальною площею 71,6 кв.м.

Сторони, як це видно з їх позиції щодо спору, не заперечують, що вказана квартира є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пленум ВС України в п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що при поділі неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Статтями 372 ЦК України, 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Разом з тим, частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Саме останніми вимогами закону і обґрунтовано зустрічний позов.

Дійсно діти сторін проживають разом з матір'ю в спірній квартирі, що підтверджується даними довідки обслуговуючої організації.

Проте, на час розгляду справи, діти досягли повноліття, доказів, що вони є непрацездатними і отримують аліменти суду не надано.

Ті обставини, що позивач має непогашену заборгованість з аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття, тривалий час не приймає участі в утриманні спірного майна, самі по собі, не дають суду підстави збільшити частку відповідача в цьому майні відповідно до вказаних вимог закону.

З наведеного суд приходить до висновку, що частки сторін у праві власності на спірну квартиру є рівними, а тому на підставі вказаних в рішенні норм закону первісний позов підлягає задоволенню повністю, а зустрічний має бути задоволено частково, відповідно до первісного.

При цьому, суд вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності сторін на спірне майно відповідно до ч.3 ст. 372 ЦК України.

За такого рішення, судові витрати мають бути покладені на відповідача відповідно і на підставі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Право спільної сумісної власності сторін на вказане майно припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1827 (двісті двадцять дев'ять) грн. на відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Ф. Сенько