Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Олексіївська сільська рада Миколаївського району Одеської області, про визнання недійсним державного акта на право власності на землю

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 31, 72 га, розташовану на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, масив НОМЕР_1, НОМЕР_2-НОМЕР_11. Спадкодавцю земельна ділянка надана на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 13 червня 2002 року № 192/А-2002, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 17 листопада 2004 року.

Під час прийняття спадщини з'ясувалося, що на частину земельної ділянки її чоловіка відповідачі мають державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 18 листопада 2005 року (виданий на ім'я ОСОБА_5), серії НОМЕР_5 від 18 листопада 2005 року (виданий на ім'я ОСОБА_7), серії НОМЕР_6 від 18 листопада 2005 року (виданий на ім'я ОСОБА_4). Вказані державні акти відповідачам видано на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 03 серпня 2005 року № 518/А-2005.

Посилаючись на те, що земельні ділянки відповідачам виділено із порушенням прав власника земельної ділянки площею 31, 72 га, що розташована на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, масив НОМЕР_1, НОМЕР_2-НОМЕР_11, позивач просила визнати незаконним розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 03 серпня 2005 року № 518/А-2005 у частині передачі у власність відповідачів земельних ділянок розміром 6, 34 га кожному; визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 18 листопада 2005 року (виданий на ім'я ОСОБА_5), серії НОМЕР_5 від 18 листопада 2005 року (виданий на ім'я ОСОБА_7), серії НОМЕР_6 від 18 листопада 2005 року (виданий на ім'я ОСОБА_4).

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2013 року позов задоволено. Визнано незаконним розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 03 серпня 2005 року № 518/А-2005 у частині передачі у власність ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 земельних ділянок розміром 6, 34 га кожному. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 18 листопада 2005 року, серії НОМЕР_5 від 18 листопада 2005 року, серії НОМЕР_6 від 18 листопада 2005 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції з підстав відсутності мотивувальної частини у ньому та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано незаконним розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 03 серпня 2005 року № 518/А-2005 у частині передачі у власність ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 земельних ділянок розміром 6, 34 га кожному. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 18 листопада 2005 року, серії НОМЕР_5 від 18 листопада 2005 року, серії НОМЕР_6 від 18 листопада 2005 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного судута передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Зміст ч. 2 ст. 90 ЗК України визначає, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

На підставі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог, дотримання строків звернення до суду за захистом порушених прав тощо.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому ч. 4 ст. 10 ЦПК України на суд покладається обов'язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи шляхом роз'яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 17 листопада 2004 року, виданим на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 13 червня 2002 року № 192/А-2002, підтверджується право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 31, 72 га, розташовану на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, масив НОМЕР_1, НОМЕР_2-НОМЕР_11.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Спадщину після його смерті прийняла позивач у справі - ОСОБА_3

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 31, 72 га, розташовану на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, масив НОМЕР_1, НОМЕР_2-НОМЕР_11, що належала ОСОБА_6, у порядку спадкування за законом.

На підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 03 серпня 2005 року № 518/А-2005 видано державні акти на право власності на земельну ділянку площею 6, 34 га, що розташована на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області масив НОМЕР_7, ділянка НОМЕР_8, серії НОМЕР_4 від 18 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_5; на земельну ділянку площею 6, 34 га, що розташована на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області масив НОМЕР_7, ділянка НОМЕР_9, серії НОМЕР_5 від 18 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_7; на земельну ділянку площею 6, 34 га, що розташована на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області масив НОМЕР_7, ділянка НОМЕР_10, серії НОМЕР_6 від 18 листопада 2005 року на ім'я ОСОБА_4

Мотивуючи підстави позову про недійсність вказаних документів, ОСОБА_3 зазначала, що межі наданих відповідачам земельних ділянок пролягають по земельній ділянці, яку вона успадкувала, тобто передані у власність відповідачів із порушенням прав її спадкодавця як власника землі.

Задовольняючи позов, апеляційний суд зазначав, що на частину земельної ділянки ОСОБА_3 видано державні акти на право власності ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

У порушення наведених норм, апеляційний суд у рішенні не вказав, якими допустимими й належними доказами достовірно підтверджуються обставини спору про те, що земельні ділянки відповідачів, розташовані на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області масив НОМЕР_7, НОМЕР_10-НОМЕР_8, частково накладаються на земельну ділянку позивача, що розташовується на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, масив НОМЕР_1, НОМЕР_2-НОМЕР_11. Право на проведення експертизи для з'ясування обставин, що мають значення для справи та потребують спеціальних знань у галузі науки, техніки тощо, у порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України сторонам не роз'яснив.

Вирішуючи справу, апеляційний суд не встановив у якому порядку виділено земельні ділянки сторонам у справі (у порядку приватизації земель комунальної власності, виділення в натурі частки (паю) тощо), дотримання цього порядку під час передачі землі сторонам та наявність порушення прав позивача як власника земельної ділянки обставинами видачі відповідачам правовстановлюючих документів на землю (їх видано на вже зайняту земельну ділянку чи межі цих земельних ділянок в натурі встановлено із порушенням закону при дійсності самих правовстановлюючих документів).

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що у березні 2013 року із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулися ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Після відкриття апеляційного провадження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 201, п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦПК України апеляційний суд зупинив апеляційне провадження до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_7

Отримавши інформацію про те, що спадкоємцем ОСОБА_7 є ОСОБА_5, апеляційний суд не постановив ухвали про залучення ОСОБА_5 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_7, що вимагає зміст п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦПК України, та продовжив розгляд справи без постановлення ухвали про відновлення провадження за вимогами ст. 204 ЦПК України. Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу, у тому числі й ОСОБА_7, цивільна дієздатність якої припинилася у зв'язку зі смертю.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович