АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5314/16 Головуючий 1 інстанції Шишкін О.В.
Справа №638/9417/15-ц Доповідач Гуцал Л.В.
Категорія: стягнення суми
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Трішкової І.Ю., Котелевець А.В.,

за участі секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, -

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Посилалась на те, що 14 жовтня 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) - зіткнення автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3.

Під час ДТП автомобіль НОМЕР_2, власником якого є позивач, було пошкоджено.

Особою винною в ДТП визнано водія ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» (далі за текстом ПAT «УОСК»), Поліс № АІ/3434946 від 10 липня 2014 року.

Позивач вказувала на те, що ОСОБА_3 своєчасно повідомив ПАТ «УОСК» про страховий випадок та виконав всі обов'язки, передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з повідомленням ПАТ «УОСК» від 03 квітня 2015 року про прийняття рішення по події, яка мала місце 14 жовтня 2014 року розмір страхового відшкодування визначено у 23318,53 гривень.

Позивач вказувала на те, що на час звернення з позовом до суду виплата страхового відшкодування ПАТ «УОСК» здійснена не була, а тому відповідно до положень чинного законодавства за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Також позивач вказувала на те, що у звязку з про строчкою виконання відповідачем грошового зобовязання та відповідно до приписів ст.625 ЦК України, вона має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Крім того, позивач зазначила, що діями відповідача, який тривалий час безпідставно не виконує її законні вимоги по виплаті страхового відшкодування, їй завдана моральна шкода.

Посилаючись на зазначене, в уточнених позовних вимогах (а.с.76-79) ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в розмірі 23318 гривень, пеню в розмірі 12089,59 гривень, інфляційні втрати в розмірі 10099,72 гривень, 3% річних в розмірі 711 гривень відповідно до ст.625 ЦК України, та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

У письмових поясненнях відповідач в частині страхового відшкодування позов визнав, в іншій частині проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково суд стягнув з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 23318 гривень, пеню у розмірі 12089,59 гривень, 3% річних у розмірі 711 гривень, а всього 46218,31 гривень; а також суд стягнув з відповідача на користь позивача 3000 гривень моральної шкоди, та вирішив питання про судові витрати.

Позивач рішення суду не оскаржує.

З цим рішенням не погодився відповідач. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ПАТ «УОСК» просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 23318 гривень, та пеню в розмірі 11044,68 гривень, в інший частині позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст.303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 жовтня 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3.

Під час ДТП автомобіль НОМЕР_3 зазнав технічних пошкоджень.

Особою винною в ДТП визнано водія ОСОБА_2, що ним визнається.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована ПAT «УОСК», Поліс № АІ/3434946 від 10 липня 2014 року.

Згідно зі ст.22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до вимог ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «УОСК» 17 жовтня 2014 року було повідомлено про ДТП.

08 грудня 2014 року відповідач отримав від позивача заяву про виплату страхового відшкодування.

За правилами ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після надання страховику всіх передбачених законом документів щодо ДТП страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування, і протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо такого рішення.

03 квітня 2015 року ПАТ «УОСК» на адресу ОСОБА_1 направило повідомлення про прийняте рішення по події, яка мала місце 14 жовтня 2014 року про сплату страхового відшкодування в розмірі 23318 гривень, з урахуванням франшизи - 1000 гривень.

Відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст.ст.32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалось ПАТ «УОСК», що виплата страхового відшкодування на час звернення позивача до суду здійснена не була.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно зі ст.36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ПАТ «УОСК». Оскільки страховою компанією позивачу не здійснена виплата страхового відшкодування то зі страховика підлягає стягненню страхове відшкодування, пеня, інфляційні втрати, 3% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, а також моральна шкода.

Задовольняючи позов в частині стягнення на користь позивача пені, суд вірно виходив з приписів ст. 992 ЦК України та ст.36.5 зазначеного Закону.

За змістом апеляційної скарги відповідачем визнається факт несвоєчасного виконання зобовязань по сплаті страхового відшкодування та страховик не заперечує проти стягнення на користь позивача пені відповідно до Закону, але заперечує проти періоду за який така пеня підлягає стягненню.

В цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Так, при визначенні розміру пені, суд першої інстанції погодився з періодом та розрахунками наведеними ОСОБА_1 у позовній заяві та вважав правильним стягнення пені за період з 20 січня 2015 року по 26 січня 2016 року.

Такий висновок не можна визнати правильним.

Як зазначено вище, Законом передбачено, що страховик у разі прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування зобовязаний виплатити його не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Враховуючи, що заява про виплату страхового відшкодування подана 08 грудня 2014 року, 90-денний термін на виплату такого відшкодування сплив 08 березня 2015 року, а відтак пеня повинна обраховуватися з 09 березня 2015 року.

За таких обставин судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені змінити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 11044,68 гривень, із наступного розрахунку: 23318,53 гривень сума боргу; 324 дні - прострочення зобовязання, з яких: в період з 09 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року (172 дні) розмір подвійної облікової ставки НБУ в день становив 0,164%; з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року (28 днів) розмір подвійної облікової ставки НБУ в день становив 0,148%; з 25 вересня 2015 року по 26 січня 2016 року (124 дня) розмір подвійної облікової ставки НБУ в день становив 0,121% (6593,07+965,96+3485,64=11044,68).

Доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом норм матеріального права, а саме, ст.625 ЦК України не ґрунтуються на законі.

У ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ОСОБА_2О та ПАТ «УОСК» договору страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов'язанням, оскільки відповідно до приписів статті 16 Закону № 85/96-ВР в разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату страхувальникові або іншій особі. А тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 625 ЦК України.

Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена у Постанові від 01 червня 2016 року у справі №6-927цс16, та є обовязковою для застосування судами України.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з періодом за який суд стягнув інфляційні втрати та 3% річних, оскільки зобовязання вважається простроченим з 09 березня 2015 року.

В цій частині рішення суду першої інстанції судова колегія вважає за необхідне змінити та стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 7127,31 гривень та 3% річних в розмірі 620,96 гривень, з наступного розрахунку: 23318 гривень сума боргу, 324 дні прострочення зобовязання -

інфляційні втрати: у березні (23 дні) індекс інфляції становив 110,8% (інфляційні втрати 1868 гривень); у квітні індекс інфляції становив 114,0% (інфляційні втрати 3264,52 гривень); у травні індекс інфляції становив 102,2% (інфляційні втрати 512,99 гривень); у червні індекс інфляції становив 100,4% (інфляційні втрати 93,27 гривень); у вересні індекс інфляції становив 102,2% (інфляційні втрати 536,31 гривень); у листопаді індекс інфляції становив 102,2 0% (інфляційні втрати 512,99 гривень); у грудні індекс інфляції становив 100,7% (інфляційні втрати 163,22 гривень); у січні 2016 року (26 днів) індекс інфляції становив 100,9% (інфляційні втрати 176,01 гривень); у липні, серпні, жовтні 2015 року дефляція;

3% річних: 23318 х 3% : 365 х 324=620,96.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди слід визнати обґрунтованими.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 послалась на те, що відповідач, незважаючи на її чисельні звернення, не виконав свого обовязку по сплаті страхового відшкодування, грубо порушив її права та законні інтереси, внаслідок чого позивач була вимушена за власні кошти ремонтувати пошкоджений автомобіль, хвилюватися, що негативно вплинуло на стан її здоровя.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Моральна шкода відшкодовується на підставах визначених договором або законом.

Полісом № АІ/3434946 від 10 липня 2014 року не передбачено відшкодування особі потерпілої від ДТП відшкодування моральної шкоди з підстав, визначених позивачем.

Відшкодування моральної шкоди на підставі зазначеного Закону передбачено виключно у випадках, перелічених у ст.26.1. Обставини на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог в частині стягнення моральної шкоди не є підставою для стягнення моральної шкоди відповідно до Закону.

Отже у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, рішення в цій частині не ґрунтується на законі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2016 року в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень скасувати і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2016 року в частині розміру сум, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 42110 (сорок дві тисячі сто десять) гривень 95 копійок з яких: страхове відшкодування - 23318 (двадцять три тисячі триста вісімнадцять) гривень, пеня - 11044 (одинадцять тисяч сорок чотири) гривні 68 копійок, три відсотки річних - 620 (шістсот двадцять) гривень 96 копійок, інфляційні втрати - 7127 (сім тисяч сто двадцять сім) гривень 31 копійка.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 421 (чотириста двадцять одну) гривню 10 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: