Номер провадження: 22-ц/785/4274/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Набіля Джорджеса, ОСОБА_5 (третя особа ОСОБА_6) про визнання правочину недійсним, визнання права власності, витребування майна за апеляційною скаргою ОСОБА_4 Набіль Джорджеса на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року,

встановила:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом і в остаточній редакції просила суд визнати недійсним правочин щодо відчуження автомобіля марки «Suzuki» модель «GrandVitara», 2008 року випуску, номер кузов JSAJTD54V00270403, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі довідки-рахунка серії ДПІ849266 від 28 листопада 2012 року, визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Suzuki» модель «GrandVitara», 2008 року випуску, кузов №JSAJTD54V00270403, двигун №J20А534139, бежевого кольору, витребувати у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3, автомобіль марки «Suzuki» модель «GrandVitara», 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2, кузов №JSAJTD54V00270403, двигун №J20А534139, бежевого кольору.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що 22 квітня 2008 року ОСОБА_3 був придбаний легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №176/01, укладеного з ТОВ «УрбанМоторс».

28 листопада 2012 року, зловживаючи довірою позивача, ОСОБА_7 переоформив автомобіль на свого друга, відповідача по справі ОСОБА_4 Набіля Джорджеса без участі позивача та не маючи на те відповідних повноважень.

ОСОБА_7 стверджував, що переоформлення автомобіля було тимчасовим з метою недопущення накладення банком арешту на майно позивача у звязку із неповерненням кредиту. При цьому, як вказує позивач, ніяких грошових коштів від відповідача, ОСОБА_4, в рахунок продажу автомобілю позивач не отримувала, договорів купівлі-продажу не підписувала, але транспортний засіб залишався у її користуванні.

22 жовтня 2014 року ОСОБА_7 за допомогою евакуатора заволодів автомобілем позивача та вивіз його у невідомому напрямку, про що позивачем подана заява до правоохоронних органів, яка внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004650 та на підставі якої триває досудове слідство щодо встановлення у діях ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ознак злочину, передбаченого ст. 190 Кримінального Кодексу України.

Як вказав позивач, довідка-рахунок ДПІ №849266 від 28 листопада 2012 року, на підставі якої було переоформлено автомобіль, складена із порушенням вимог закону, а саме відсутній підпис керівника організації, що видала довідку, відсутній підпис особи, що отримала транспортний засіб, та підпис ОСОБА_3 виконаний іншою особою, що на думку позивача, вказує на недійсність правочину, за яким спірний автомобіль вибув з володіння позивача, оскільки ОСОБА_3 не мала наміру відчужувати даний автомобіль та будь-яких грошових коштів за нього не отримувала.

Крім того, після фактичного заволодіння автомобілем 22 жовтня 2014 року він був двічі перереєстрований на інших осіб в м. Житомир, в результаті чого на автомобіль були видані нові д/н НОМЕР_2.

В судовому засіданні:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано недійсним правочин щодо відчуження автомобіля марки «Suzuki» модель «Grand Vitara», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі довідки-рахунка серії ДПІ849266 від 28 листопада 2012 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Suzuki» модель «Grand Vitara», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_3, двигун №J20А534139, бежевого кольору.

Витребувано у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 автомобіль марки «Suzuki» модель «Grand Vitara», 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2, кузов №JSAJTD54V00270403, двигун №J20А534139, бежевого кольору.

Стягнуто з ОСОБА_4 Набіля Джорджеса на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 121,80 грн. та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 121,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказані позови суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 202, 215, 387, 388, 392, 655, 658 ЦК України, Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, роз яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правильно виходив з наступного.

22 квітня 2008 року ОСОБА_3 придбала транспортний засіб - автомобіль Suzuki Grand Vitara, колір бежевий, 2008 року випуску, номер кузову JSAJTD54V00270403 відповідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №176/01 від 22.04.2008 року, укладеного з ТОВ «УрбанМоторс».

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС 125890 автомобіль був зареєстрований на імя позивача та видані номерні знаки ВН9079ВТ.

28 листопада 2012 року на підставі довідки-рахунок ДПІ №849266 від 28 листопада 2012 року зазначений автомобіль зареєстровано на імя ОСОБА_4 Набіля Джорджеса та видані номері знаки ВН0439ЕІ.

24 жовтня 2014 року вказаний транспортний засіб Suzuki Grand Vitara був знятий з обліку довіреною особою ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та 25 листопада 2014 року зареєстровано в центрі ДАІ з обслуговування м. Житомир на імя ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_1. На автомобіль були видані нові номері знаки АМ1971ВС.

Того ж дня, 25 листопада 2014 року, даний автомобіль було ще один раз перереєстровано в центрі ДАІ з обслуговування м. Житомир на імя ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса: АДРЕСА_1.

Зазначені обставини підтверджені наявною в матеріалах справи довідкою Управління державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області №42/1-3384 від 27 грудня 2014 року.

Оспорюваний правочин у формі довідки-рахунка ДПІ №849266 від 28 листопада 2012 року, за яким ОСОБА_4 оформив на себе транспортний засіб, опосередковувався складанням наступних документів: договору комісії №1212 від 22 листопада 2012 року, акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №1212 від 28 листопада 2012 року, заяви ОСОБА_3 директору ПП «Лідер-К» про відчуження транспортного засобу від 28 листопада 2012 року.

Відповідно почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні №0004650 щодо незаконного заволодіння тим самим автомобілем ОСОБА_3 (висновок експерта №391-п від 21 жовтня 2015 року) встановлено, що підписи у графі «Горська Світлана Андріївна» в акті №1212 від 28 листопада 2012 року технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, у графі «Продавец» у договорі комісії №1212 від 28 листопада 2012 року та у графі «Продавец» у заяві від імені ОСОБА_3 директору ПП «ЛИДЕР-К» від 28 листопада 2012 року, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з частковим наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3А.».

Безпосередньо у довідці-рахунку ДПІ №849266 від 28 листопада 2012 року відсутній підпис керівника організації, що її видала, а також підпис особи, що отримала транспортний засіб.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами посвідченими нотаріально; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

Усі графи довідки-рахунку, акту приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою субєкта господарювання та скріплюються круглою печаткою.

Зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, субєктом господарювання, діяльність якого повязана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Отже, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортних засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Враховуючи, що підпис на заяві про відчуження транспортного засобу, договорі комісії та акті про технічний стан не належить ОСОБА_3, а видана довідка-рахунок не відповідає встановленим вимогам за відсутності на ній обовязкових реквізитів (підписів осіб), суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про невідповідність вимогам закону правочину щодо відчуження спірного автомобілю ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Оскільки правочин, за яким спірний автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_4 не відповідає вимогам закону, районний суд дійшов до обгрунтованого висновку про обґрунтованість вимог щодо визнання його недійсним та захисту прав позивача шляхом визнання її права власності на транспортний засіб і витребування його від набувача ОСОБА_9

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу - ОСОБА_4 Набіль Джорджеса відхилити . Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Набіля Джорджеса, ОСОБА_5 (третя особа ОСОБА_6) про визнання правочину недійсним, визнання права власності, витребування майна залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_2