АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1842/16
Категорія: трудові Доповідач: Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з 15.08.2011 року працював на ДП «Завод «Електроважмаш». Наказом по підприємству №108-п від 22.01.2015 року його було переведено в турбогенераторний цех №12 на посаду майстра дільниці обмотування роторів №2, а 02.09.2015 року було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків майстра дільниці, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, згідно з наказом від 01.09.2015 року №1620-к. Звільнення вважає незаконним та таким, що проведено з порушенням норм чинного законодавства про працю. Звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України повністю зруйнувало професійну репутацію позивача, завдало приниження, вплинуло на фах і досвід, позбавило ОСОБА_3 та його рідних засобів до існування, постійне знаходження у стресовому стані призвело до погіршення стану його здоров`я.

Просив: поновити його на роботі майстром дільниці обслуговування роторів №2 турбогенераторного цеху №12 ДП «Завод «Електроважмаш», зобовязати відповідача скасувати наказ від 01.09.2015 року №1620-к про його звільнення; стягнути з ДП «Завод «Електроважмаш» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3410 грн. та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 19 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити. При цьому посилається на порушення судом матеріального та процесуального права та на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначає, що для його звільнення відсутні будь-які підстави.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ДП «Завод «Електроважмаш» мав всі підстави для його звільнення з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України, звільнення роботодавцем було проведено у відповідності до вимог чинного трудового законодавства.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Встановлено, що з ОСОБА_3 працював на ДП «Завод «Електроважмаш» з 15.08.2011 року згідно наказу №921-к.

Наказом по підприємству №108-п від 22.01.2015 року його було переведено в турбогенераторний цех №12 на посаду майстра дільниці обмотування роторів №2.

02.09.2015 року ОСОБА_3 було звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків майстра дільниці, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, згідно з наказом від 01.09.2015 року №1620-к.

Підставою для звільнення стали наказ №1299-к від 16.07.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ № 1426-к від 05.08.2015 року «Про відсторонення працівника від роботи у звязку з неотриманням ним документів на дозвіл виконання робіт з підвищеною небезпекою», які роботодавець вважав підтвердженням систематичного невиконання без поважних причин посадових обовязків майстра дільниці.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» із подальшими змінами у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.01.2016 року, вищевказаний наказ №1299-к від 16.07.2015 року ДП «Завод «Електроважмаш» у відношенні ОСОБА_3 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани визнано незаконним та скасовано.

З огляду на вказані обставини, підстави для звільнення ОСОБА_3 з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків майстра дільниці, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, відсутні.

Враховуючи викладене, наказ ДП «Завод «Електроважмаш» від 01.09.2015 року №1620-к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на ОСОБА_3 є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судова колегія вважає за необхідне поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді майстра дільниці обслуговування роторів №2 турбогенераторного цеху №12 Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» з 02.09.2015 року та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 3 п. 2, ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними змінами) у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 станом на 02.09.2015 року складала 191 грн. 92 коп. (т.1 а.с.216).

Оплаті за час вимушеного прогулу підлягає період з 02.09.2015 року по 02.03.2016 року.

Відповідно до листів Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунки норм тривалості робочого часу на 2015 і 2016 рік» - відповідно, за вказаний період підлягає оплаті 128 днів вимушеного прогулу, що складає 24565,76 грн. (128х191,92).

Суд вважає обґрунтованими також і вимоги позивача про те, що внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральних страждань. При цьому суд враховує, що внаслідок незаконного звільнення позивач був позбавлений роботи, не отримував заробітну плату, що безумовно примушувало його здійснювати додаткові зусилля для отримання засобів існування.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.3 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. у справі № 6-54цс11), суд, установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосовувати відповідальність, що передбачена ст.237-1 КЗпП України.

На підставі ст. 22 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у розмірі 3000 гривень виходячи з характеру правопорушення, з урахуванням вимог розумності і справедливості.

За приписами ст.367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі, а також стягнення оплати за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 19 січня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Наказ Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» №1620-к від 01 вересня 2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_3» - визнати незаконним і скасувати.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді майстра дільниці обслуговування роторів №2 турбогенераторного цеху №12 Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» з 02 вересня 2015 року.

Стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 24565 (двадцять чотири тисячі пятсот шістдесят пять) гривень 76 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_3 3000 (три тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 4126 (чотири тисячі сто двадцять шість) гривень 28 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 1023 (одна тисяча двадцять три) гривні 12 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді