Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 2-1616/10 Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
Провадження № 22-ц/778/3095/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказало, що відповідно до укладеного 17.07.2008р. договору № 0 ОСОБА_5 отримав кредит у сумі 90 000,00 доларів США зi сплатою 13,5 % річних для особистих потреб, а саме: на придбання чотирьохкімнатної квартири, на строк 252 місяці по 17.07.2029р. включно під зобов'язання своєчасно сплачувати частину суми кредиту та відсотків за користування кредитом. Забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором є порука фізичної особи ОСОБА_2 згідно з договором поруки № 217661 від 17.07.2008р., за умовами якого поручитель зобов'язана погасити борг в сумі наданого кредиту, сплатити відсотки за кредитом, неустойки i нанесені збитки та інші платежі ОСОБА_5, які останній заборгує перед банком у випадку невиконання умов кредитного договору.

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконував, регулярного щомісячного погашення частини кредиту i відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів не здійснював, внаслідок чого його заборгованість за кредитним договором станом на 30.12.2009р. складає 97 792,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.12.2009р. становить 779 258,54 гривен, яка складається з: суми простроченого кредиту 89 581,96 доларів США (713 833,85 гривен); суми прострочених процентів за користування кредитом 7 783,29 доларів США (62 021,15 гривен); суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 102,57 долар1в США (817,33 гривен); суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 324,55 доларів США (2 586,21 гривен).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2010

року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 у солідарному

порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за

кредитним договором у сумі 779 258 грн. 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 у солідарному порядку держмито у poзмipi 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2016р. заяву ОСОБА_2 про перегляд зазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з неправильним встановленням обставин справи щодо поручителя, що призвело до неправильного вирішення спору щодо покладення на поручителя солідарного з позичальником обов»язку по заборгованості за кредитним договором, оскільки її порука за договором поруки припинилась. Тому просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову до неї та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 відмовити.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що мається поштове повідомлення про вручення судової повістки, до судового засідання апеляційного суду 23 червня 2016р. свого представника не направив.

Представником ПАТ «УкрСиббанк» за довіреністю ОСОБА_6 спрямовано до апеляційного суду 23 червня 2016р. о 14.48 год. заяву про відкладення розгляду справи через неможливість забезпечення явки в судове засідання 23 червня 2016р. на 16.20 год. представника банку, але з яких причин, у заяві не зазначено.

Враховуючи, що банк є юридичною особою та має відповідний штат працівників, судову повістку ним отримано завчасно 13.06.2016р, тобто за 10 днів до судового засідання, представник банку ОСОБА_6 знаходиться у м. Запоріжжі, а також те, що заява про відкладення справи не містить причин, з яких неможливо забезпечити явку представника у судове засідання, колегія визнає причину неявки неповажною.

Зважаючи на зазначені обставини, у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України колегія розглянула справу у відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з позичальника та поручителя, суд першої інстанції виходив із того, що банком доведено порушення умов кредитного договору позичальником та розмір заборгованості, яка утворилась через ці порушення.

Проте рішення ухвалено в заочному порядку, тому суд обмежився дослідженням доказів, які надані стороною позивача.

Разом з тим, ті доводи щодо припинення поруки, які містяться в апеляційній скарзі, суд першої інстанції не перевіряв.

Перевіривши обставини, на які посилається апелянт як на підстави припинення поруки, колегія встановила таке.

Як вбачається з кредитного договору № 0, укладеного 17.07.2008р. між УкрСиббанком та ОСОБА_4, строк повернення кредиту визначено сторонами 17 липня 2029р.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку,

встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиня-

ється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014р., з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов»язань застосоване в другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення «пред»явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред»явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому, зазначене положення не виключає можливості пред»явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутись з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Отже, вказаною постановою визначено, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов»язання за договором повинно бути пред»явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

Як вбачається з договору поруки від 17 липня 2008р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, пунктом 3.1 передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного припинення всіх зобов»язань за основним договором або погашення поручителем зобов»язань боржника в рахунок виконання зобов»язань за основним договором ( а.с. 16). Отже, договір поруки не містить визначеного строку дії.

З матеріалів справи слідує, що у зв»язку з порушенням зобов»язань позичальником в березні-квітні 2009р. банк спрямував вимогу № 133-452/868 позичальнику ОСОБА_4 про погашення простроченої заборгованості, яка утворилась станом на 27.04.2009р. в сумі 1 653,58 доларів США, в якій одночасно попередив, що на підставі п.п. 5.3, 5.5 та у порядку розділу 12 кредитного договору, у разі непогашення ним простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цієї вимоги термін повернення кредиту в повному обсязі буде визнано таким, що настав на 32-й календарний день, а заборгованість за кредитним договором обов»язкова до повернення в повному розмірі.

Вказану вимогу ОСОБА_4 отримав 06.05.2009р., але прострочену заборгованість протягом 31 календарного дня, тобто до 07.06.2009р., не погасив, а тому термін дострокового повернення кредиту настав з 08.06.2009р.

Відтак, банк прийняв рішення про дострокове повернення всієї суми кредиту ще у квітні 2009р., про що свідчить вказана вимога № 133-452/868, яка отримана позичальником, але не була виконана, тому строк настання дострокового повернення кредиту в цілому слід відраховувати з 08.06.2009р., та з цієї дати протягом шести місяців банк мав звернутись з вимогою до поручителя, тобто до 08.12.2009р., але з позовом до поручителя ОСОБА_7 звернувся лише 22.01.2010р.

Крім того, за умовами кредитного договору позичальник сплачує кредит щомісячними платежами. З розрахунку заборгованості та виписок по рахункам, на які позичальник здійснював платежі по кредитним зобов»язанням, вбачається, що останній платіж позичальник здійснив 16.06.2009р., частково сплативши прострочені проценти у сумі 116,82 доларів США, та припинив подальші платежі. Тому перебіг шестимісячного строку для звернення з позовом до суду до поручителя з урахуванням останнього платежу відбувався протягом періоду з 17.06.2009р. по 17.12.2009р., а Банк з таким позовом до поручителя звернувся лише 22.01.2010р., тобто після припинення дії договору поруки.

Таким чином, колегія визнає обґрунтованими доводи апелянта та її представника про те, що зі збігом шестимісячного строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред»явлення позову) кредитор вчиняти не може.

Також апелянт наголошувала на тому, що до кредитного договору було укладено декілька додаткових договорів, які збільшують відповідальність, в той час як з поручителем таких додаткових угод не укладалось, а відтак вважав, що порука припинилась також у відповідності до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Проте, дослідивши зміст додаткових договорів до кредитного договору, колегія не виявила в них умов, які б свідчили про збільшення відповідальності.

Так, додаткова угода № 1 від 15 січня 2009р. визначає процентну ставку в період з 01.01.2009р. по 19.01.2009р. в розмірі строкової; додатковою угодою № 1 від 26.02.2009р. визначено ідентифікацію договору одночасно за реєстраційним номером та уточнено рахунок, на який позичальник повинен сплачувати штрафні санкції; додатковою угодою № 2 від 26.02.2009р. зменшено розмір ануїтетних платежів з 1080 доларів США до 1015 доларів США, перенесено строк сплати нарахованих за період з 17.01.2009р. по 16.02.2009р. процентів на період з 17.02.2014р. по 17.07.2029р., тобто відбулась певна розстрочка у їх сплаті.

Таким чином, заявлений ОСОБА_7 позов до поручителя ОСОБА_2 є необґрунтованим, що не встановив суд першої інстанції, розглянувши справу в заочному порядку та не дослідивши в такому випадку заперечень відповідача проти позову. Тому у відповідності до вимог п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення в цій частині підлягає скасуванню із ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову до поручителя.

Разом з тим, в іншій частині рішення суду ОСОБА_2 не оскаржується, а відтак колегією його законність не перевірялась.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь апелянта, апеляційна скарга якого задоволена повністю в частині заявлених до нього вимог, підлягають стягненню з позивача понесені ним судові витрати у справі: судовий збір за подання апеляційної скарги 7579 грн. ( а.с. 145).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2010 року у цій справі скасувати в частині задоволення позову до ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», , юридична адреса: 61050, м. Харків, пр. Московський, 60, МФО 351005, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса реєстрації: 69093, м. Запоріжжя, вул.. Академіка Олександрова, б. 11, кв. 47, фактична адреса проживання: 69093, АДРЕСА_1, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 7 579 (сім тисяч п»ятсот сімдесят дев»ять) гривен.

В решті рішення не оскаржено.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

ОСОБА_8