Справа № 302/505/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Міжгірського районного суду від 01 червня 2016 року про залишення позовної заяви без руху в частині визначення розміру судових витрат по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про захист прав споживача та встановлення фактів, що мають юридичне значення,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про захист прав споживача та встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ухвалою Міжгірського районного суду від 01 червня 2016 року дану позовну заяву залишено без руху та повідомлено позивача, що для усунення недоліків йому слід оплатити судовий збір в сумі 551,20 грн.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій просить її скасувати в частині зобовязання сплатити судовий збір в сумі 551,20 грн., звільнити його від сплати судового збору і повернути йому сплачену ним суму судового збору у розмірі 551,20 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали даної справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат.

Згідно з ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не сплачено судовий збір. При цьому суд послався на те, що Законом України «Про судовий збір» визначено виключний перелік осіб, звільнених від сплати судового збору до яких споживач за позовами про захист його прав не відноситься.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів з наступних підстав.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» (надалі Закон) визначено перелік осіб звільнених від сплати судового збору. Однак з даної норми не вбачається, що такий перелік є вичерпним. В Преамбулі Закону також не зазначено, що порядок звільнення від сплати судового збору визначається виключно цим Законом. Тобто при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, в тому числі й ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Подібне розяснення міститься в п.7 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Колегія суддів вважає безпідставним посилання суду на конкуренцію норм, оскільки, як уже було вище наведено, ст. 5 Закону не містить вичерпного переліку осіб звільнених від сплати судового збору, а відтак ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не конкурує з нею, а лише доповняє її.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не звільнений від сплати судового збору є помилковим, а відтак ухвала суду від 01.06.2016 року в частині визначення розміру судових витрат підлягає скасуванню.

Щодо вимог прохальної частині апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору за подачу позову та повернення йому сплаченого судового збору, то такі не можуть братися до уваги колегією суддів, оскільки вирішення даних питань належить виключно до компетенції суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали від 01 червня 2016 року підлягає лише частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Міжгірського районного суду від 01 червня 2016 року скасувати в частині визначення розміру судового збору в сумі 551,20 грн., який слід оплатити ОСОБА_2 для усунення недоліків його позову.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді