Справа № 440/1374/15 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/4255/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області, ОСОБА_4, третьої особи Буської державної нотаріальної контори, про визнання заповіту нікчемним.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Вважає, що розгляд справи повинен був відбуватися за участю відповідача - Новосілківської сільської ради, у якого суд першої інстанції повинен був з'ясувати, хто з посадових осіб сільської ради мав повноваження щодо складання заповіту і чи були такі повноваження в особи, яка посвідчила заповіт. Вказує на те, що оспорюваний заповіт складений у 1996 році, а отже суд першої інстанції не мав законних підстав застосовувати до спірних правовідносин положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 із змінами згідно Наказів Мінюсту №41/5 від 27.05.1997 року та № 31/5 від 09.06.1999 року.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати заповіт, складений 26 листопада 1996 року ОСОБА_5, нікчемним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про визнання нікчемним заповіту, складеного 26 листопада 1996 року ОСОБА_5, з тих підстав, що він вчинений з порушенням п.п.33, 39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, а тому відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним.

12 травня 2007 року в Милятинській сільській раді Буського району Львівської області ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_2.

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом(ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Буського району Львівської області, актовий запис №15.

10.03.1995 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Новосілківської сільської ради Жук М.М., реєстровий №7, яким заповіла незакінчений будівництвом житловий будинок в с. Кудирявці Буського району в рівних частинах своїм внукам ОСОБА_2 та ОСОБА_9.

26.11.1996 року ОСОБА_5 склала заповіт, який також посвідчений секретарем виконкому Новосілківської сільської ради Жук М.М., реєстровий №17, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіла у рівних частинах ОСОБА_10 та ОСОБА_4.

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про смерть, яке знаходиться на а.с.41.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства. який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відтак, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини щодо визнання заповіту від 26.11.1996 року нікчемним регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року), Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5.

Згідно ст.41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Статтею 48 ЦК УРСР було передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно п.33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5( в редакції чинній на час укладення оспорюваного заповіту), посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 ЦК і особисто подані ним посадовій особі виконавчого комітету. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 ЦК).

Пунктом 39 цієї ж Інструкції визначено, що у випадку одержання посадовою особою виконавчого комітету заяви про скасування чи зміну заповіту, так само як і одержання нового заповіту, який відміняє чи змінює раніше посвідчений заповіт, посадова особа виконавчого комітету робить про це відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, в алфавітній книзі обліку заповітів і відповідний запис на примірнику заповіту, який зберігається у виконавчому комітеті ради народних депутатів.

Відповідно до п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчу вальному написі на документі і в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього.

Колегія суддів вважає, що заповіт ОСОБА_5 від 26.11.1996 року відповідає вимогам наведених норм права, а тому правильним є висновок районного суду про відсутність правових підстав для визнання його нікчемним на підставі ч.1 ст.1257 ЦК України, котра не діяла на час його укладення, а правила розділу VІІ. «Спадкове право», а також Глави 3 розділу 1 «Угоди» ЦК УРСР (в ред. 1963 року) взагалі не містили поняття нікчемності угоди, відповідно до якого визнання такої угоди недійсною не вимагається судом.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не з'ясував, хто з посадових осіб Новосілківської сільської ради мав повноваження щодо складання заповіту і чи були такі повноваження в особи, яка посвідчила заповіт, на думку судової колегії, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки згідно принципу диспозитивності, встановленому ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, а наведені підстави визнання заповіту нікчемним, позивач у позовній заяві не вказувала.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржене рішення у повній мірі відповідає даним вимогам, а твердження апелянта щодо його незаконності - безпідставними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: