У Х В А Л А

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., НагорнякаВ.А., Мазур Л.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької області по Шевченківському району, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та здійсненні її виховання, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду

м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької області по Шевченківському району, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та здійсненні її виховання.

Позивач посилався на те, що з вересня 2009 року по травень 2012 року перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах. Вказував, що вони з відповідачкою є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає разом із матір'ю. Зазначав, що з того часу як він припинив стосунки з ОСОБА_5, остання через постійні непорозуміння та сварки не дає йому можливості бачитися з донькою та спілкуватися з нею. Його чисельні намагання відвідувати доньку позитивних результатів не надали, його колишня дружина та її мати не дозволяють йому бачитись з донькою, налаштовують малолітню дівчинку проти нього. Про наявність об'єктивної перешкоди свідчить та обставина, що він був змушений звернутися до органу опіки і піклування із заявою про визначення часу його участі в спілкуванні з донькою, внаслідок розгляду якої було винесено розпорядження від 19 грудня 2013 року № 765р про надання йому права бачитись з донькою з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. в першу і третю суботи кожного місяця, а також з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у четверту неділю місяця у присутності матері дитини. Між тим, відповідачка положення цього розпорядження не виконує, усувається від обов'язку сприяти йому в реалізації права на спілкування з донькою.

На підставі вищевказаного позивач просив усунути йому перешкоди у здійсненні ним спілкування з малолітньою дитиною та її виховання шляхом надання можливості спілкуватися з донькою відповідно до графіку, встановленому розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 19 грудня 2013 року № 765 р, а саме: з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. в першу і третю суботи кожного місяця, а також з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у четверту неділю місяця у присутності матері дитини за попередньою домовленістю з матір'ю, з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року, позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, дійшов правильного висновку про залишення позову без задоволення, оскільки він є необґрунтованим.

Судами встановлено, що сторони з вересня 2009 року по травень 2012 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, є батьками малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає разом із матір'ю у квартирі АДРЕСА_1.

Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 19 грудня 2013 року № 765 р встановлений графік побачень позивача з малолітньою дитиною ОСОБА_6, який полягає у встановленні права позивача на побачення донькою з 10 год. 00 хв. до

12 год. 00 хв. в першу і третю суботи кожного місяця, а також з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у четверту неділю місяця у присутності матері дитини, за попередньою домовленістю з матір'ю, з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури.

Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 06 березня 2015 року № 117 р режим побачень позивача з донькою змінений, йому надано право на побачення з донькою протягом чотирьох годин щомісяця у присутності матері дитини, за попередньою домовленістю з матір'ю, з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько і дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не вбачав ознак порушення права позивача на спілкування з дитиною в поведінці відповідачки, а тому дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. НагорнякВ.А. Мазур Л.М.