АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/4699/16 Головуючий 1 інст. - Чередник В.Є.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Трішкової І.Ю., Котелевець А.В.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна» про стягнення майнової та моральної шкоди,-

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, та просив стягнути на його користь з відповідача майнову шкоду в розмірі 67440,96 гривень та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Під час розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги (а.с.38-40) та просив:

-стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна» (далі ПАТ «СК Україна»), яке було залучено до участі у справі в якості співвідповідача, майнову шкоду в розмірі 67440,96 гривень;

-стягнути на його користь з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Посилався на те, що 28 серпня 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), яка сталася з вини ОСОБА_1, та внаслідок якої був пошкоджений автомобіль марки Renault Капgоо, державний номер: АХ 0287 ВО, що перебуває в його оперативному управлінні. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПАТ «СК Україна». Розмір завданої йому пошкодженням автомобіля майнової шкоди складає 67440,96 гривень. Також винними діями ОСОБА_1 йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що відповідач тривалий час не відшкодовує збитки, як наслідок, він не має можливості використовувати пошкоджений транспортний засіб за призначенням, вимушений захищати своє право в судовому порядку; крім того, під час ДТП він знаходився за кермом автомобіля та зазнав душевних страждань.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2016 року, описка в якому була виправлена ухвалою того ж суду від 11 липня 2016 року, позов задоволено частково. Суд стягнув солідарно з ПАТ «СК Україна» та ОСОБА_1 на користь позивача майнову шкоду в розмірі 67 440, 96 гривень, по 33720,48 гривень з кожного; крім того суд стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача 6000 гривень на відшкодування моральної шкоди, та 5000 гривень витрат на правову допомогу; крім того суд стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору; в іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 30 травня 2016 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково стягнути на користь позивача з ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 17440,96 гривень, а з ПАТ « СК Україна» на користь позивача стягнути 50000 гривень відповідно до приписів ст.1194 ЦК України; у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі; вирішити питання про судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Інші особи, які брали участь у справі, рішення суду не оскаржили.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечувала, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. ВідповідачПАТ «СК «Україна» свого представника для участі в справі не направила. Третя особа ОСОБА_4 до суду не зявився, про причини неявки не повідомив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що 28 серпня 2014 року на Київській трасі за 1 км. 58 м. від Харківського аеропорта, сталася ДТП за участю автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер: АХ 0287 ВО під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки Daewoo, державний номер: АХ 1394 АР, під керуванням ОСОБА_1.

Особою винною в ДТП постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2014 року визнано ОСОБА_1 Постанова набрала чинності.

Власником автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1 є третя особа у справі -ОСОБА_4.

Позивач на законній правовій підставі володіє автомобілем НОМЕР_2 - довіреність видана ОСОБА_4С на імя ОСОБА_2 з правом володіння, користування та розпорядження автомобілем від 19 травня 2013 року.

Внаслідок ДТП зазначений вище автомобіль марки Renault був пошкоджений.

Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал» від 12 березня 2015 року, розмір матеріальної шкоди, що завдана володарю автомобіля марки Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП 28 серпня 2014 року, з урахуванням коефіцієнту зносу становить 67 440,96 гривень.

Розмір шкоди відповідачем ОСОБА_1 визнається, що його представник підтвердив суду апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав встановленим, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ«СК «Україна» за Полісом серії АС № 3961514.

Такий висновок суду не можна визнати правильним, оскільки він ґрунтується на припущеннях, що відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України є недопустимим.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована ПАТ «СК «Україна» та, що після ДТП, у передбаченому ст.33 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку, страхова компанія була повідомлена про подію ДТП, матеріали справи не містять.

Копія роздруківки, на яку послався суд як на доказ (а.с.57) не є Полісом серії АС№ 3961514, та не містить даних про ліміт відповідальності страховика, про розмір франшизи.

Отже позивачем не доведено право вимагати сплати страхового відшкодування від ПАТ «СК «Україна».

За таких обставин, у суду не було правових підстав для стягнення майнової шкоди з ПАТ «СК «Україна». Слід зазначити і те, що солідарне стягнення майнової шкоди із страховика та винної особи законом взагалі не передбачено. Незрозумілим та таким, що не відповідає вимогам закону, є і висновок суду про стягнення з відповідачів шкоди 67 440, 96 гривень в солідарноному порядку з одночасним визначенням до стягнення частки кожного з відповідачів - по 33720,48 гривень.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення майнової шкоди до ОСОБА_1 ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Враховуючи, що відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну (п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має речове право на автомобіль Renault Капgоо, державний номер НОМЕР_1, яке виникло на підставі довіреності власника транспортного засобу. Ця довіреність не містить будь-яких застережень, щодо обмеження прав ОСОБА_2., зокрема і права на отримання відшкодування за пошкодження автомобіля.

Крім того, власник пошкодженого в ДТП транспортного засобу був залучений до участі у справі в якості третьої особи, і будь-яких заперечень проти позову від нього не надходило.

Відтак, позивач має право на захист свого речового права, шляхом предявлення вимоги про відшкодування майнової шкоди.

За приписами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як зазначено вище, вина відповідача ОСОБА_1 у ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, підтверджена судовим рішення та відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Заявлений позивачем розмір шкоди визнається відповідачем.

Враховуючи, що при вирішенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача майнової шкоди суд невірно застосував норми матеріального права та безпідставно стягнув спірну суму солідарно з відповідачів, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову до ПАТ «СК «Україна» за недоведеністю, та про стягнення майнової шкоди з відповідача ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_1 лише 17440,96 гривень не можна визнати обґрунтованими, оскільки відповідач, в порушення приписів ст.ст.10,60 ЦПК України, не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, а саме, доказів того, що згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме ПАТ «СК «Україна» повинна нести цивільно-правову відповідальність за завдану ним позивачу шкоду, та що ліміт відповідальності складає 50000 гривень.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди, суд виходив з приписів ст.ст.23,1167 ЦК України та вважав доведеним розмір моральної шкоди 6000 гривень.

Судова колегія, погоджується з висновками суду щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим важає, що за встановлених судом обставин та з огляду на надані позивачем докази, визначений судом розмір моральної шкоди не є співмірним з понесеними немайновими втратами позивача і доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає доведеними ті обставини, що внаслідок протиправної поведінки відповідача ОСОБА_1, позивач пережив душевні страждання, отримав психологічний стрес, перебуваючи за кермом під час ДТП, що безумовно негативно вплинуло на психологічний стан потерпілого від ДТП, порушило звичайний життєвий ритм та вимагало додаткових зусиль для організації життя, що з урахуванням п.2 ч.2 ст.23 ЦК України свідчить про наявність моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів враховує те, що скоєне відповідачем правопорушення носить неумисний характер, ОСОБА_1 має на утриманні малолітнього сина інваліда-дитинства 2-ї групи, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди у сумі 2000 гривень.

Слід визнати обґрунтованими і доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 5000 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пояснила, що докази на підтвердження витрат на правову допомогу містяться в матеріалах справи.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав договір про надання адвокатських послуг, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.26,27), та довідку про розрахунок витрат, повязаних з оплатою правової допомоги (а.с.55). За змістом цієї довідки (на яку суд послався як на доказ), ОСОБА_2 оплатив послуги адвоката в сумі 5000 гривень; в довідці також зазначено, що розрахунок цієї суми буде надано додатково.

Проте розрахунку таких витрат відповідно до вимог Закону матеріали справи не містять, а відтак у суду не було правових підстав для їх стягнення.

Інших доказів на підтвердження вимог в цій частині позивач суду не надав.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень підлягає скасуванню. Оскільки розмір таких витрат позивачем не доведений, підстави для їх відшкодування відсутні.

Розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, суд визначає відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди змінити стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

- у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна» відмовити;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 67440 (шістдесят сім тисяч четиреста сорок) гривень 96 копійок та судові витрати в сумі 918 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді