АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/2039/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5671/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016року

у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушева Рада Миколаївна на дії старшого державного виконавця.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 01.02.2016 року отримала постанову старшого державного виконавця Відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 27.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу, виданого 04.08.2009 року, про стягнення з неї боргу на користь ПАТ «Універсал Банк». А також постанову старшого державного виконавця від 28.01.2016 року про накладення арешту на майно боржника. Однак, вважає дані постанови незаконними, оскільки банком був пропущений строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, а також не взято до уваги сплату нею боргу. Також зазначала про те, що на наступний день після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на майно, незважаючи що строк для добровільного виконання ще не закінчився. Тому звертаючись до суду, скаржник ставила питання про:

- визнання протиправними дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. по відкриттю 27.01.2016 року виконавчого провадження № 49898888 з виконання судового наказу № 2н-531, виданого 04.08.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу у розмірі 84911, 96 гривень;

- визнання протиправними дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. по накладенню 28.01.2016 року арешту на все майно боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження у мужах суми звернення стягнення 84911, 96 гривень за № 49898888;

- скасування постанови старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. від 27.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 49898888 з виконання судового наказу № 2н- 531, виданого 04.08.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу у розмірі 84911, 96 гривень;

- скасування постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. від 28.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у мужах суми звернення стягнення 84911, 96 гривень за № 49898888;

- зобов'язання старшого державного виконавця повернути судовий наказ № 2н-531, виданий 04.08.2009 року, стягувачу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року скаргу було задоволено частково.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. по накладенню 28.01.2016 року арешту на все майно боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення 84911, 96 гривень за № 49898888.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. від 28.01.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення 84 911, 96 гривень за № 49898888.

У іншій частині скарги ОСОБА_4 було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник скаржника подав апеляційну скаргу де ставив питання щодо її зміни в частині залишення в силі постанови старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва від 27 січня 2016 року про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу № 2-н-531 виданого 4 серпня 2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 84 911,96 гривень.

Та прийняття в цій частині нової ухвали про визнання протиправними дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. по відкриттю 27.01.2016 року виконавчого провадження № 49898888 з виконання судового наказу № 2н-531, виданого 04.08.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу у розмірі 84911, 96 гривень;

- скасування постанови старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевої P.M. від 27.01.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 49898888 з виконання судового наказу № 2н- 531, виданого 04.08.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 боргу у розмірі 84911, 96 гривень.

Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Представник скаржника підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушева Р.М. будучи належним чином повідомленою про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, поважність причин своєї неявки суду не повідомила (а.с. 110).

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить доводів, щодо невідповідності висновків суду в частині задоволених судом першої інстанції вимог скаржника, то в силу положень ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції ухвала суду в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у визнанні протиправними дій державного виконавця по відкриттю виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред'явлення до виконання виконавчого документу, а саме судового наказу № 2н-531 який видано Деснянським районним судом м. Києва 04.09.2009 року не був пропущеним.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, вказував на те, що відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання дій державного виконавця щодо відкриття 27.01.2016 року виконавчого провадження протиправними, суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно не дослідив та не з'ясував ту обставину, що виконавчий документ до відділу державної виконавчої служби був поданий стягувачем поза межами строку його пред'явлення, передбаченому вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», що призвело до безпідставного відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ВахрушевоїP.M. від 27.01.2016 року відкрито виконавче провадження по виконанню судового наказу № 2н-531, виданого 04.08.2009 року Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу у розмірі 84911, 96 гривень.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент видачі судового наказу, строк пред'явлення виконавчого документу до виконання становив 3 роки.

Судовий наказ № 2н-531 який виданий Деснянським районним судом м. Києва 04.09.2009 року був пред'явлений до виконання і постановою державного виконавця від 08.10.2009 року повернутий у зв'язку з відмовою у відкритті виконавчого провадження.

У подальшому представником банку повторно було подано вказаний судовий наказ на виконання і 03.09.2013 року у відкритті провадження було відмовлено.

21.01.2016 року втретє вказаний виконавчий документ був пред'явлений до виконання і постановою державного виконавця від 27.01.2016 року відкрито виконавче провадження.

Згідно із ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється.

Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувану у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дати його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, з моменту закінчення дій відповідної заборони.

Також відповідно до п. 21 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», перевіряючи додержання строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд має враховувати як положення статті 22 Закону про виконавче провадження, так і інші акти законодавства, якими врегульовано це питання. При цьому відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ від 04.11.2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження»та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Враховуючи те, що виконавчий документ про стягнення боргу з ОСОБА_4 був повернутий без виконання 03.09.2013 року, що підтверджується відповідною відміткою державного виконавця на зворотному боці судового наказу то строк пред'явлення до виконання був визначений за даним виконавчим документом до 03.09.2016 року.

Банк звернувся з відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження у січні 2016 року, тобто у строк, встановлений діючим законодавством.

Також скаржником вказувалося про те, що судом не було взято до уваги обставини за якими доведено, що ОСОБА_4 до 19.03.2015 року з урахуванням дострокового виконання взятих на себе грошових зобов'язань за вказаним письмовим правочином, надіслав на адресу банку та завіз нарочно у Київське відділення № 13 листа з проханням також зі свого боку виконати взяті на себе зобов'язання та надати ОСОБА_4 нарочно або надіслати на адресу поштовим зв'язком акт прощення боргу. У відповідь на звернення ОСОБА_4 від 24.02.2015 року та 02.03.2015 року банк надіслав на адресу боржника два листа за різними вихідними номерами, але однакового змісту, з подякою за співпрацю та з проханням звернутися до найближчого відділення банку для обговорення можливих способів реструктуризації кредитної заборгованості. Отже, в порушення вимог чинного законодавства взяті на себе перед боржником обумовленої суми боргу банком виконані не були.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, так як відсутні докази виконання боргових зобов'язань за судовим наказом на умовах погоджених сторонами за обставин вказаних скаржником. Вказуючи в апеляційній скарзі на зазначені вище доводи як на підтвердження заявлених вимог, скаржник доказів на їх підтвердження не надав. Хоча у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: