Номер провадження: 22-ц/785/2937/16
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.

при секретарі - Сібовій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 березня 2015 року про виправлення арифметичної помилки у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення пені, 3% річних та процентів за користування грошовими коштами,

ВСТАНОВИЛА:

25.12.2014 року ОСОБА_3 звернувся із позовом про стягнення пені, 3% річних та процентів за користування грошовими коштами, і, остаточно уточнивши вимоги, просив стягнути з відповідача за період з 06.06.2013 року по 18.02.2015 року заборгованість у сумі 40 495,32 доларів США, з яких: 39 808 доларів США пеня, 687,32 доларів США 3% річних від простроченої суми і 22 578 гривень - проценти за користування грошовими коштами.

Позов обгрунтовано тим, що 12.01.2010 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики за умовами якого відповідач взяв у борг 16 000 доларів США, які повинен був повернути у строк до 12.01.2012 року. За умовами договору відповідач зобов'язався сплачувати 0,4% пені від суми неповернутого боргу. Оскільки договором не встановлено розмір процентів від суми позики, відповідно до ст. 1048 ЦК України, зазначав, що має право на отримання процентів на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, вважає, що відповідач повинен сплатити 3% річних від простроченої суми.

Посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.10.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за період з 12.01.2010 року по 06.06.2013 року, відповідач до цього часу борг за договором позики не повернув, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач не приймав участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2015 року позов задоволено частково: суд стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 347 973 і судові витрати у сумі 3 497,73 гривень (а.с.43-46).

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2015 року виправлені арифметичні помилки у рішенні Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2015 року (а.с.48).

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, погашення боргу шляхом звернення стягнення на квартиру відповідача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, а також на відсутність підстав для стягнення пені і процентів за договором позики.

У засіданні колегії суддів: відповідач скаргу підтримав; позивач скаргу не визнав.

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню, 3% річних і проценти за користування кредитним коштами з тих підстав, що відповідач у 2010 році позичив у нього 16 000 доларів США і до цього часу борг не повернув й не сплатив проценти за користування кредитом (а.с.1,2).

Суд, задовольняючи позов у частині стягнення пені, 3% річних та процетів виходив з того, що між сторонами існує зобов'язання з договору позики, і, оскільки станом на лютий 2015 року зобов'язання не виконано, борг у сумі 16 000 доларів не повернуто, позивач має право на стягнення пені, 3% річних та процентів за користування кредитними коштами (а.с.45,46).

Рішення суду першої інстанції у цій частині відповідає обставинам справи і вимогам закону - ст. ст. 526, 527, 530, 611, 625,1046, 1048 ЦК України.

Встановлено, що 12.01.2010 року, на підставі договору позики, позивач позичив відповідачу 16 000 доларів США на строк до 12.01.2012 року, зі сплатою пені за прострочку платежів (а.с.4).

Станом на лютий 2015 року відповідач не повернув позивачу кредитні кошті у розмірі 16 000 доларів США.

За таких обставин, позивач має право на стягнення пені за порушення умов зобов'язання, а також на стягнення 3% річних за користування грошовими коштами, відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України та право на стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ відповідно до ст. 1048 ч.1 ЦК України.

Разом з тим, розмір пені, визначений судом підлягає зміні зважаючи на наступне.

За змістом ст. ст. 549 ч.1, 551 ч.3 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Позивач, уточнивши вимоги, просив стягнути 39 808 доларів США пеніза період з 07.06.2013 року по 18.02.2015 року (а.с.30,36).

Пеня підлягає стягненню у гривнях, оскільки грошове зобов'язання має виконуватись у гривнях /ст.533 ч.1 ЦК України/ , а розмір пені не може перевищувати розміру збитків /ст.551 ч.3 ЦК України/.

Розмір збитків складається з: 16 000 доларів США кредиту, які підлягають перерахунку в гривні станом на час прийняття рішення суду; 3% річних та процентів.

Таким чином розмір збитків разом із пенею становить 382 875,50 гривень, з яких :16 000х21.55 /курс долара на 11.03.2015 року/= 344 800 гривень пеня; 15 105,08 гривень 3% річних і 22 970,42 гривень проценти на рівні облікової ставки НБУ.

Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики за період з 07.06.2013 року по 18.02.2015 року у сумі 382 875 гривень 50 копійок.

Доводи відповідача у скарзі про те, що: у забезпечення договору позики, на підставі виконавчого напису нотаріуса від 07.07.2011 року, звернуто стягнення на квартиру відповідача, що на думку відповідача свідчить про розірвання договору позики; договір позики припинив свою дію 12.01.2012 року; договір позики не зазначає графіку погашення кредиту та процентів за користування кредитом - не заслуговують на увагу.

Позивач у засіданні колегії суддів надав копію виконавчого напису від 07.07.2011 року про звернення стягнення на квартиру відповідача і пояснив, що станом на вересень 2016 року борг у сумі 16 000 доларів США не повернуто, квартира державним виконавцем лише виставляється на продаж, однак до цього часу не продана.

Крім того, позивач надав копії розписок за 2012 рік, які він видав відповідачу на

підтвердження сплати останнім пені у сумі 18 560 доларів США, яка була визначена нотаріусом у виконавчому написі від 07.07.2011 року.

Вимога кредитора про погашення боргу, а також звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним на виконання договору позики, у даному випадку, не звільняє боржника від обов'язку сплатити пеню і проценти за неправомірне користування утримуваними боржником коштами, що належать до сплати кредитору.

Договір позики у строк до 12.01.2012 року не виконано, оскільки грошові кошти у сумі 16 000 доларів США до цього часу не повернуто, тому у позивача, у межах строку позовної давності, є право на стягнення суми кредиту, неустойки та процентів за користування кредитним коштами.

Відсутність у договорі позики графіку погашення кредиту не є підставою для відмови у стягненні грошових коштів за таким договором.

Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, і, якщо розмір процентів договором не визначений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ (ст.1048 ч.1 ЦК України).

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України, з відповідача на користь держави /позивач, як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору, а.с.3/ підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені не відповідає обставинам справи і вимогам закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 березня 2015 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 382 875 гриень 50 копійок, з яких: 344 800 гривень пеня за період з 07.06.2013 року по 18.02.2015 року ; 15 105,08 гривень 3% річних за період з 07.06.2013 року по 18.02.2015 року; 22 970,42 гривень проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 04.09.2013 року по 18.02.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 3 828 гривень 75 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області /підпис/ Л.Г. Ващенко

/підпис/ Г.Я. Колесніков

/підпис/ Н.Д. Плавич

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Л.Г. Ващенко