Справа № 377/632/15-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/2205/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним та зустрічними позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованості по кредиту і процентах на суму 32 891,81 долара США та пені на суму 15 322,91 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості, мотивуючи свої вимоги простроченням боржника та солідарним обов'язком поручителів і боржника.

У подальшому, ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов з вимогою визнати недійсним договір про надання кредиту № 0 від 8 серпня 2008 року, що укладений мін нею та ПАТ «УкрСиббанк» з тих підстав, що при укладенні договору банком не було надано повної інформації про умови кредитування, їх несправедливість та використання нечесної підприємницької практики.

Також, у серпні та вересні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали до суду зустрічні позови з вимогою визнати договори поруки № 222439 від 8 серпня 2008 року та № 222440 від 8 серпня 2008 року, які виникли на підставі договору поруки № 222439 від 8 серпня 2008 року, укладеного між ними та ПАТ УкрСиббанк, такими, що припинені з підстави пропущення банком шестимісячного строку для предявлення вимог про стягнення кредитної заборгованості до них як поручителів.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 31 грудня 2015 року первісний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість у розмірі 2550, 15 дол. США та 2484, 76 грн. пені, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість у загальному розмірі 30341, 66 дол. США та 12 838, 15 грн. пені, у задоволенні решти позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено, зустрічні позови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів поруки припиненими задоволено частково та визнано поруку, що виникла з вищевказаних договорів, частково припиненою, а у задоволенні решти вимог зустрічних позовів відмовлено, та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких: ПАТ «УкрСиббанк» просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічних позовів, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовів про визнання договорів поруки припиненими у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задовольнити, а апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає неповною мірою.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що первісний та зустрічні позови підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідачі належним чином не виконали своїх зобовязань щодо повернення кредитних коштів, то з них на користь банку підлягає стягненню у солідарному порядку сума загальної заборгованості по кредиту та пеня, однак договори поруки у частині окремих строкових грошових зобовязань підлягають визнанню припиненими на підставі пропущення позивачем строку щодо предявлення до поручителів вимоги про стягнення боргу щодо окремих місячних платежів по кредиту.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», який змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а. с. 6-12, 13-19), за умовами якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 36 800,00 доларів США, а ОСОБА_4 у свою чергу зобов'язалася повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі (п.п.1.1. розділу 1).

Згідно умов вказаного договору, відповідачка ОСОБА_4 зобов'язана повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 05 серпня 2033 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін (п.п.1.2.2. п. 1.2. розділу 1).

25 лютого 2009 року між банком і позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 08 серпня 2008 року, у якій вони домовились викласти додаток № 1 до договору в редакції, що додається (Додаток № 1 до цієї Додаткової угоди), який є невід'ємною її частиною (а. с. 20, 21-26).

08 серпня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено окремі договори поруки № 222439 та № 222440 відповідно (а. с. 27-29, 30-32), згідно умов яких поручителі зобовязуються солідарно відповідати за виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, як й позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, неустойки, інших платежів, передбачених кредитним договором.

У випадку зміни умов основного договору поручителі, підписанням цих договорів, підтвердили свою згоду на здійснення таких змін. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін (п. п.2.1. п. 2).

25 лютого 2015 року відповідачкою ОСОБА_4 отримано вимогу банку про наявність у неї простроченої заборгованості по кредиту на суму 1103,94 дол. США та по процентах на суму 2048,91 дол. США, яку необхідно погасити протягом 31 календарного дня з дати її отримання і попереджено, що у випадку непогашення заборгованості на 32 день з дати отримання вимоги банк визнає термін погашення кредиту таким, що настав та вимагає дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів (а. с.78-79, 82, 83, 84-85, 86-87, 88).

24 лютого 2015 року аналогічна вимога банку направлена на адресу поручителя ОСОБА_3, однак була повернута за закінченням терміну зберігання (а. с.76-77, 81, 83, 84-85, 86-87, 88).

25 лютого 2015 року поручителем ОСОБА_2 отримано аналогічну вимогу банку (а.с.74-75, 82, 83, 84-85, 96-87, 88).

05 червня 2015 року банк звернувся до суду із цим позовом про стягнення з позичальника та поручителів в солідарному порядку всієї суми заборгованості по кредитному договору (а. с. 90).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості позичальника за кредитом на 28 травня 2015 року загальний залишок заборгованості по кредиту становить 29 808, 38 дол. США (а.с. 33-35).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості позичальника по процентах за користування кредитом на 28 травня 2015 року загальний залишок заборгованості по процентах за користування кредитом становить 3083, 43 дол. США (а.с.35-40).

Загальна заборгованість за кредитом на 28 травня 2015 року по довідці-розрахунку становить: за кредитом у валюті кредиту - 29808,38 дол. США; у валюті України - 627206,62 грн.; за відсотками (процентами) у валюті кредиту 3083,43 дол. США; у валюті України 64879,33 грн.; усього (кредит та відсотки) у валюті кредиту 32891,81 дол. США; у валюті України 692085,95 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: за кредитом 5706,00 грн.; за відсотками 9616,91 грн.; усього пеня 15322,91 грн. (а. с. 42).

За правилом ч. 1 ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п. п. 3.4.3. п. 3.4. розділу 2 кредитного договору позичальник зобов'язується достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору.

Відповідно до п. п. 6.1.2. п. 6.1. розділу 6 кредитного договору банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пункту 1.2.2. цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

Згідно порядку, визначеного п. 6.2. цього розділу кредитного договору у разі застосування банком права, передбаченого п. п. 6.1.2. договору, банк письмово повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом, який вважається таким, що настав, а кредит і плата за кредит обов'язковими до повернення і сплати в повному обсязі з 32-го календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що позичальник не усунув зазначених банком порушень протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) банку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.5 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 20 лютого 2015 року вимогу, у тому числі поручителям, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів не пізніше 28 березня 2015 року.

Тож, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував вищезазначених положень закону та неправильно розтлумачив правову позицію, що викладена у вказаній постанові Верховного Суду України, невірно визначив строк, з якого необхідно вираховувати право предявлення банком вимоги про стягнення кредитних коштів, та дійшов до безпідставного висновку про наявність підстав для часткового задоволення зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у частині припинення договорів поруки за окремими грошовими зобовязаннями за окремий період і, відтак, часткового задоволення позову банку про стягнення боргу.

Тож, з урахуванням наведеного, солідарному стягненню з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає загальна сума заборгованості по кредиту у розмірі 32 891, 81 дол. США, з яких: - 28 336, 46 дол. США строкової заборгованості по кредиту; 1471, 92 дол. США простроченої заборгованості по кредиту; 350, 07 дол. США строкової заборгованості по процентах; 2733, 26 дол. США простроченої заборгованості по процентах, та 15 322, 91 грн. пені.

Посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про припинення договорів поруки внаслідок збільшення їхньої відповідальності як поручителів внаслідок зміни умов кредитного договору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки укладеними між сторонами договорами, зокрема п. п. 2.1 договорів поруки № 222439 та 222440 від 08 серпня 2008 року відповідно, було передбачено можливість зміни умов основного договору, на що поручителі дали свою письмову згоду.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Поряд з цим, доводи відповідачки ОСОБА_4 на несправедливість умов договору як на підставу недійсності спірного кредитного договору, які були наведені у її зустрічному позові, судова колегія також знаходить безпідставними, оскільки вказаний правочин був результатом вільного волевиявлення обох сторін, про що свідчить тривале виконання позичальником всіх умов укладеного договору, будь-яких змін його умов без укладення додаткової угоди до нього не відбулося, порушень закону, які б відповідали критеріям, зазначеним у Закону України «Про захист прав споживачів» і могли бути підставою для визнання їх несправедливими чи відносились до нечесної підприємницької практики, також не було встановлено, доказів цього та порушення прав відповідачки умовами договору суду надано не було, через що підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» заслуговують на увагу, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 31 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 891 (тридцять дві тисячі вісімсот девяносто один) дол. США 81 цент, яка складається з 28 336, 46 дол. США строкової заборгованості по кредиту; 1471, 92 дол. США простроченої заборгованості по кредиту; 350, 07 дол. США строкової заборгованості по процентах; 2733, 26 дол. США простроченої заборгованості по процентах) та 15 322 (п'ятнадцять тисяч триста двадцять дві) грн. 91 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати у рівних частинах по 2891, 08 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору та зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів поруки припиненими відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: