АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 648/3182/15-ц Головуючий в І інстанції Сокирко Л.М.
Номер провадження 22ц - 791/1223/2016 Доповідач Бугрик В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Бугрика В.В.,

суддів: Лісова Г.Є.,

Семиженка Г.В.,

секретаря Мирненко А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про захист прав споживачів та про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з заявою до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про захист прав споживачів та про визнання недійсним кредитного договору, мотивуючи позов тим, що 7 березня 2013 року він уклав з Публічним акціонерним товариством ВТБ Банк кредитний договір НОМЕР_1. Оформлення та підписання договору відбувалось в приміщенні «Херсонської регіональної дирекції» Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк" в м. Херсоні. За декілька днів до підписання зазначеного договору, а саме 4 березня 2013 року в приміщенні дирекції банку його ознайомили з умовами кредитування та лист ознайомлення з умовами кредитування ним був підписаний. Свій екземпляр він отримав, але в листі ознайомлення значився додаток № 1 про орієнтовну сукупну вартість кредиту, який він не підписував і не отримував, що є порушенням п. п. 1.2, 2.1, 2.4, 2.5 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». В порушення ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», працівники банку після підписання кредитного договору НОМЕР_1 не видали йому екземпляр договору, посилаючись на те, що договір ще не підписаний керівництвом. Після отримання коштів за кредитним договором НОМЕР_1, він з тієї ж причини також не зміг отримати свій екземпляр договору, але на той час він не звернув на це належної уваги. Через півроку, він звернувся до дирекції банку з вимогою надати йому екземпляр кредитного договору, однак менеджери поясняли, що всі кредитні справи знаходяться у м. Києві і найближчим часом йому повернуть його екземпляр договору. В січні 2014 року він знову звернувся до дирекції банку з проханням повернути його екземпляр договору, на що знов почув «стару історію про Київ», тоді він попросив повідомити його про залишок боргу за кредитом. Через декілька днів йому повідомили суму яку він винен банку. На його здивування, ця сума відрізнялася від його розрахунків, та він знову почав вимагати свій екземпляр договору у менеджерів. Тільки на його третє письмове звернення він отримав завірену копію кредитного договору НОМЕР_1. Після детального вивчення кредитного договору НОМЕР_1, з'ясувалось, що відповідач ввів його в оману, шляхом подання неправдивої інформації в офіційному документі про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до Правил лист ознайомлення з умовами кредитування є обов'язковим і ці умови не можуть відрізнятись від умов договору споживчого кредитування в сторону погіршення становища споживача.), чим порушив мої права як споживача п.б ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», в яких зазначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Просив визнати недійсним кредитний договір НОМЕР_1 від 7 березня 2013 року, укладений між ним - ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк». Після уточнення позовних вимог просив: визнати недійсним договір споживчого кредитування НОМЕР_1, укладений 7 березня 2013 року між ним - ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» на підставі невідповідності даного правочину вимогам закону в момент вчинення та внаслідок помилки сторони правочину. Застосувати у відповідності до ст. 216 ЦК України реституцію та зобов'язати ПАТ «ВТБ Банк» прийняти залишок споживчого кредиту рівними частками на протязі одного року, та в обґрунтування своїх вимог додатково зазначив, що згідно з ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Рішенням суду в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті задоволення позовних вимог посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено, що 7 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариство «ВТВ Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № НОМЕР_1. Кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк та особисто ОСОБА_3 Відповідно до даного договору, сторони погодили, що: предметом договору є надання банком позичальнику грошових коштів в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, позичальник зобов'язувався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням (споживчі потреби), повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором.

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів та про визнання недійсним кредитного договору. Статтею 18 Закону України Про захист прав споживачів передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому, і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18). Однак, позивач ставить вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним в цілому.

Підставами для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору позивач зазначив: 1. Відповідач ввів його в оману шляхом надання неправдивої інформації щодо споживчого кредитування в установі відповідача, в подальшому, приховуючи свої дії надрукував додаток до договору споживчого кредитування дуже дрібним кеглем, що унеможливило йому зробити свідоме волевиявлення в момент вчинення правочину; 2. В момент вчинення правочину відповідач порушив вимоги Закон України «Про захист прав споживачів» та вимоги Національного банку України щодо споживчого кредитування (постанова НБУ № 168, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України за №541/13808 25.05.2007 року).

В заяві про уточнення позовних вимог від 24 листопада 2015 року, позивач зазначив підстави для визнання недійсним кредитного договору: 1. Невідповідність даного правочину вимогам закону в момент вчинення, а саме вимогам ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та вимогам Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року Про затвердження правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що виразилось в тому, що: відповідач виготовив додаток до договору споживчого кредитування дуже дрібним кеглем, що в свою чергу унеможливило його зробити свідоме волевиявлення в момент вчинення правочину; умови договору є несправедливими.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору), встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого, кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів , договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Перед укладенням сторонами кредитного договору, банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі усю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». При укладені спірного договору сторони узгодили всі його істотні умови, в договорі зазначені: мета надання кредиту та форма його забезпечення, сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка, спосіб повернення кредиту та процентів, дата списання банком платежів, рахунок для сплати платежів, комісійна винагорода, порядок нарахування салати процентів за користування кредитом та повернення кредиту, права та обов`язки сторін, запевнення та гарантії, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів.

Позивач особистим підписом засвідчив, що він перед укладенням кредитного договору письмово ознайомлений з інформацією про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовну сукупну вартість всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту, укладенням цього договору, чим підтвердив свою згоду із зазначеними діючими умовами ( п. 3.12 кредитного договору). Виконання Банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору. На момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом. Посилання позивача на те, що банк виготовив додаток до договору споживчого кредитування дуже дрібним розміром шрифту, що унеможливило його зробити свідоме волевиявлення в момент вчинення правочину не підтверджено. Встановлено, що кредитний договір виготовлено одним розміром шрифту, а додатки до нього: графік повернення кредиту і сплату процентів та розрахунок вартості супутніх послуг та розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки - іншим. Однак, в даних трьох документах (в кожному окремо) не виявлено друкування (документу) шрифтом, меншим за розмір шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Вся інформація щодо істотних умов кредитного договору міститься в тексті підписаного сторонами договору, ця інформація є чіткою і зрозумілою. Будь-яку іншу інформацію щодо форм кредитування та відмінностей між ними позивач мав можливість отримати до підписання договору або відмовитись від підписання договору у разі ненадання йому такої інформації, або ж неможливості ознайомитись із інформацією, яка була виготовлена дрібним шрифтом.

Посилання позивача на те, що із додатків до кредитного договору не вбачалося, що комісійна винагорода в розмірі 1,69 % є щомісячною, також не можуть бути підставою для задоволення позову, так як в п. 3 кредитного договору чітко зазначено, що позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно, відповідно до графіка, комісійні винагороди за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту на рахунок банку № НОМЕР_2 у відділенні Херсонська регіональна дирекція ПАТ ВТБ Банк.

Колегія суддів зазначає, що зміст кредитного договору НОМЕР_1 від 7 березня 2013 року, укладений між сторонами, не суперечить положенням законодавства України, а тому правових підстав для визнання його недійсним немає. Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту: графік повернення кредиту і сплату процентів та розрахунок вартості супутніх послуг та розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено факту його омани банком, оскільки він повною мірою був ознайомлений з істотними умовами спірного договору без будь-яких обмежень з боку відповідача. Не розуміння позичальником умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності, щодо витрат на його обслуговування та удорожчання, не є обманом зі сторони банку.

Аналізуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, і нема жодних підстав для його скасування чи змінення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути прийняті до уваги, як значимі, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Бугрик

Судді: Г.Є. Лісова

Г.В. Семиженко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 26 квітня 2016 року

Ухвала набрала законної сили 26 квітня 2016 року

Суддя В.В. Бугрик

Секретар судового засідання А.О. Мирненко