Справа № 376/2371/15-ц Головуючий у І інстанції Віговський С.І.
Провадження № 22-ц/780/1871/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 01.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 березня 2016 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Білоконь О.В.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу ДВС Сквирського РУЮ Київської області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року Старший державний виконавець відділу ДВС Сквирського РУЮ Київської області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про тимчасову заборону виїзду за кордон керівника ПП АФ «Еліта» гр. України ОСОБА_2, мотивуючи тим, що на виконанні у відділі ДВС Сквирського РУЮ перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 911/4297/13 від 15.04.2014 року про стягнення з ПП АФ «Еліта» 667586,12 грн. боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агропротект»; наказу Господарського суду Київської області № 911/3830/14 від 25.11.2014 року про стягнення з ПП АФ «Еліта» 435147,79 грн. боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агропротект» та наказу Господарського суду Київської області № 20/123-10 від 20.05.2011 року про стягнення з ПП АФ «Еліта» 194864,45 грн. боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віола».

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року подання було задоволено та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до фактичного виконання своїх зобовязань.

Не погоджуючись з ухвалою суду , ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні подання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що державним виконавцем не було надано належних доказів в підтвердження факту його ухилення від виконання судового рішення, а наявність лише одного зобовязання не може бути підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3, ч.1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Задовольняючи вказане подання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник не вчиняє ніяких дій щодо виконання судового рішення та не погашає наявну за ним заборгованість, то вимога державного виконавця щодо обмеження його у праві виїзду за межі України підлягає задоволенню.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Положенням статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі ДВС Сквирського РУЮ перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області № 911/4297/13 від 15.04.2014 року про стягнення з ПП АФ «Еліта» 667586,12 грн. боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агропротект»; наказу Господарського суду Київської області № 911/3830/14 від 25.11.2014 року про стягнення з ПП АФ «Еліта» 435147,79 грн. боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Агропротект» та наказу Господарського суду Київської області № 20/123-10 від 20.05.2011 року про стягнення з ПП АФ «Еліта» 194864,45 грн. боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Віола».

На виконання виконавчих документів державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за № 43085784 від 25.04.2014 року, № 45845083 від 17.12.2014 року та № 46619174 від 20.02.2015. 18.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 17.09.2014 року в зв'язку неможливістю встановлення місцезнаходження арештованого майна державним виконавцем винесено постанову про розшук.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту свідомого ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Відповідно до розяснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Проте, місцевий суд вищевикладеного не врахував та дійшов до помилкового висновку про задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, оскільки матеріали справи не містять фактів умисного ухилення боржника від виконання своїх зобовязань по виконанню судового рішення.

Крім цього, ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачає, що суд вирішує питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за участю державного виконавця, проте

в порушення вимог процесуального Закону суд І інстанції розглянув подання державного виконавця без його участі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та і передати питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 на новий розгляд до суду І інстанції

Керуючись ст. ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду І інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: