ЄУН №337/6455/15-ц
Провадження №2/337/148/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

при секретарі - Стафорової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізинг», третя особа: Запорізька обласна рада, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що він працював на посаді виконуючого обовязки директора Комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізинг» з 27.05.2014р. по 28.08.2014р. Звільнився з підприємства за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. При розрахунку в день звільнення йому не була виплачена заробітна плата. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2014р. по 20.11.2015р. у розмірі 31000,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.08.2014р. по 20.11.2015р. в сумі 31000,00 грн. та пояснив, що заборгованість по заробітній платі після звільнення виплачувалась йому частково, перша виплата заборгованості була здійснена 20.11.2015р., тому саме до цієї дати розраховує середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що позивач ОСОБА_1, будучі в.о.директора КП «ЗапоріжАгроЛізінг», керував підприємством одноосібно і був зобовязаний як керівник підприємства нараховувати та вчасно виплачувати заробітну плату, а при власному звільненні - провести з собою остаточний розрахунок та здійснити виплату всіх нарахованих сум в день звільнення. Вини підприємства в невиплаті позивачу належних йому сум при звільненні немає. Вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Після оголошення перерви в судовому засіданні представник відповідача до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи - Запорізької обласної ради ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає позовну заяву безпідставною та неаргументованою. Зазначає, що КП «ЗапоріжАгроЛізінг» входить до складу обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області. Відповідно до вимог Статуту підприємства, директор підприємства керує діяльністю підприємства та несе повну відповідальність за його стан та діяльність, несе персональну відповідальність за виконання покладених на підприємство завдань та дотримання фінансової дисципліни згідно з чинним законодавством України, видає накази та здійснює прийом та звільнення працівників. Позивач ОСОБА_1 працював в.о.директора КП «ЗапоріжАгроЛізінг» і відповідно до його обовязків повинен був своєчасно нараховувати та виплачувати заробітну плату всім працівникам підприємства. Таким чином заборгованість по заробітній платі позивачу виникла саме з його вини. 28.08.2014р. позивача було звільнено з займаної посади. Оскільки відповідно до чинного трудового законодавства день звільнення працівника вважається останнім робочим днем, то позивач, як керівник підприємства, повинен був виконати умови трудового законодавства, в тому числі, провести 28.08.2014р. повний розрахунок собі по заробітній платі. Вважає докази, які надані позивачем в підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі неналежними та такими, що не можуть братись до уваги про ухваленні рішення. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Після оголошення перерви в судовому засіданні представник третьої особи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомлено.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд встановив, що згідно розпорядження голови Запорізької обласної ради №122-св від 26.05.2014р., позивач ОСОБА_1 був призначений виконуючим обовязки директора Комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізінг» з 27.05.2014р. (а.с.131).

Згідно розпорядження голови Запорізької обласної ради №192-св від 28.08.2014р., ОСОБА_1 був звільнений від виконання обовязків директора Комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізінг» з 28.08.2014р. за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.132).

Відповідні записи про призначення та звільнення містяться в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 (а.с.2).

Згідно рішення тридцять сьомої сесії шостого скликання Запорізької обласної ради №35 від 28.08.2014р. вирішено припинити комунальне підприємство «ЗапоріжАгроЛізінг» шляхом приєднання до комунального сільськогосподарського підприємства «Запоріжзеленгосп» Запорізької обласної ради (а.с.33).

Відповідно до розпорядження голови Запорізької обласної ради №195-св від 01.09.2014р. створено комісію з припинення комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізінг» шляхом приєднання до комунального сільськогосподарського підприємства «Запоріжзеленгосп» Запорізької обласної ради та затверджено її склад (а.с.28).

На день розгляду справи комунальне підприємство «ЗапоріжАгроЛізінг» (Інд.код 32977175) перебуває в стані припинення, державна реєстрація припинення юридичної особи не відбувалась.

Також судом встановлено, що в день звільнення позивача, КУ «ЗапоріжАгроЛізінг» не провело з ним повний розрахунок, не виплатив позивачу заробітну плату. Факт заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 на день звільнення підтверджено довідкою від 28.08.2014р. КУ «ЗапоріжАгроЛізінг» (а.с.80), а також копією судового наказу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.10.2015р. про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 5384,11 грн. (а.с.133).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно письмової заяви від 23.09.2014р., позивач ОСОБА_1 звернувся до голови ліквідаційної комісії комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізінг» з повідомленням про наявність у підприємства заборгованості перед ним по заробітній платі в сумі 5384,11 грн. та вимогою щодо сплати вказаної заборгованості (а.с.15).

Крім того, в ході судового розгляду представником відповідача не оспорювалось та не спростовувалось, що в день звільнення позивач не отримав повний розрахунок по заробітній платі. Спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, сторонами не порушувалось.

Також судом встановлено, що відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 03.02.2014р. за виконавчим провадженням №41628713 про стягнення з КУ «ЗапоріжАгроЛізінг» на користь «Агро-Консалтінг-Груп» заборгованості з орендної плати, було накладено арешт на кошти, які належать КУ «ЗапоріжАгроЛізінг» та містились на рахунках підприємства. Чинність арешту була припинена 12.05.2015р. в звязку із повним фактичним виконанням виконавчого документа (а.с.108,109).

Судом також встановлено, що заборгованість по заробітній платі виплачувалась підприємством відповідача після звільнення позивача частинами, перша виплата здійснена 20.11.2015р., остання - 24.12.2015р. Вказані обставини сторонами також не оспорюються, підтверджуються платіжними дорученнями про перерахуванням коштів на рахунок позивача (а.с.41-43), випискою по основному рахунку КП «ЗапоріжАгроЛізінг» (а.с.44-70).

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-144 цс 13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року № 6-159 цс 13.

Виходячи з вищевикладених норм діючого законодавства та обставин справи, суд вважає, що ст.ст.47, 116 КЗпП України передбачають обовязок саме підприємства здійснити повний та своєчасний розрахунок з працівником у разі його звільнення. Підприємство відповідача такого розрахунку не здійснило, тому невиплата відповідачем у день звільнення належних позивачу сум заробітної плати є підставою для застосування ст.117 КЗпП та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення.

При ухваленні рішення суд не приймає до уваги посилання представника відповідача та представника третьої особи на те, що вина підприємства у затримці розрахунку при звільненні відсутня через те, що позивач був керівником підприємства, не вжив всіх необхідних заходів щодо виплати йому належних сум при звільненні і відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунку повинен нести сам позивач, а не відповідач.

В даному випадку, суд бере до уваги, що згідно Статуту комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізинг», підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Запорізькій обласній раді. Директор призначається на посаду і звільняється з посади рішенням Запорізької обласної ради. Підприємство є окремою юридичною особою, яка веде самостійний баланс, має рахунки в банківських установах, печатку, фірмові бланки. Підприємство несе відповідальність за наслідки своєї діяльності в межах належного йому майна згідно із чинним законодавством.

Поведінка керівника підприємства може впливати лише на відносини керівника і підприємства, які вирішуються в порядку глави ІХ КЗпП України. А згідно норм ст. ст.47, 116 КЗпП України, саме роботодавець - підприємство несе відповідальність за виплату заробітної плати.

Існує факт, що в день звільнення - 28.08.2014 року КП «ЗапоріжАгроЛізінг» не провело повний розрахунок з позивачем. Належні суми до виплати не були зроблені і після звернення позивача 23.09.2014р. з заявою до голови ліквідаційної комісії КП «ЗапоріжАгроЛізінг». Підприємство розпочало належні виплати тільки 20.11.2015 року.

Відповідачем суду не надано належних доказів в обґрунтування своїх заперечень та під час судового розгляду не встановлено протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_1, як виконуючого обовязки директора підприємства, направлених на умисну невиплату йому заробітної плати з метою штучного створення заборгованості.

Суд не приймає доводів представника відповідача про скрутне матеріальне становище підприємства, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі №6-64цс13 .

Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку про наявність вини підприємства у затримці розрахунку з позивачем при звільненні.

Враховуючи те, що на підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог, то визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з періоду затримки, який визначає позивач - з 29.08.2014р. по 20.11.2015р., та розміру середньоденного заробітку позивача, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Порядок).

Згідно вказаного Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно з ч. 1 ст. 52 КЗпП України для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51).

Строк затримки розрахунку з 29.08.2014р. по 20.11.2015р. (згідно позовних вимог) за встановленим пятиденним робочим тижнем становить 310 днів (кількість робочих днів складає: у серпні 2014 року - 1 день, у вересні 2014 року 22 дні, у жовтні 2014 року - 23 дні, в листопаді 2014 року - 20 днів, у грудні 2014 року - 23 дні, в січні 2015 року - 20 днів, у лютому 2015 року - 20 днів, - березні 2015 року - 21 день, у квітні 2015 року - 21 день, у травні 2015 року - 18 днів, у червні 2015 року - 20 днів, у липні 2014 року 23 дні, у серпні 2015 року 20 днів, у вересня 2015 року 22 дні, у жовтні 2015 року 21 день, у листопаді 2015 року -15 днів).

Заробітна плата позивача за останні фактично повно відпрацьовані два місяця роботи, що передували дню звільнення становить: в червні 2014 р. 2100 грн. (а.с.7), в липні 2014 р. 2100 грн. (а.с.8). Відпрацьовано в ці місяці відповідно 19 та 23 робочих дня.

Належних та допустимих доказів, які б спростували вказані обставини, відповідачем або третьою особою суду не надано. Тому суд при розрахунку середньоденної заробітної плати позивача приймає надані ним докази.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить: (2100 +2100) : (19 + 23) = 100,00 грн.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за визначений позивачем період становить: 100,00 грн. х 310 днів = 31000,00 грн.

На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час подання позовної заяви 02.12.2015р.) судовий збір за подачу фізичною особою позовної заяви майнового характеру оплачується виходячи з 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6090 грн.).

На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 487,20 грн.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100, ст.3,4,10,11,60,61,88, 169, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізинг» (69054, м.Запоріжжя, пр. Леніна, 152-В, ) на користь ОСОБА_1 (іпн.) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31 000 (тридцять одну тисячу) гривень 00 копійок.

Стягнути з Комунального підприємства «ЗапоріжАгроЛізинг» (69054, м.Запоріжжя, пр. Леніна, 152-В, ) на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, в той же строк, з моменту отримання копії судового рішення.

Суддя : М.В.Сидорова

03.03.2016