У х в а л а

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Візит-Сервіс» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди, за касаційною скаргою Приватного підприємства «Візит-Сервіс» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Візит-Сервіс» (далі − ПП «Візит-Сервіс») про стягнення заробітної плати за період січня-травня 2014 року в сумі 13 138 грн, вихідної допомоги в сумі 4 519 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 2 109 грн, моральної шкоди в сумі 70 000 грн.

На обґрунтування позову вказав, що працював у відповідача на посаді майстра по ремонту КТБ та 19 квітня 2013 року о 10 год. 50 хв. у робочий час під час виконання трудових обов'язків одержав виробничу травму. Після проходження лікування з 19 квітня по 23 листопада 2013 року потребував переведення на легку працю. Висновком МСЕК від 01 квітня 2014 року встановлено втрату 25 % професійної працездатності. У зв'язку з даною обставиною відповідач видав наказ від 23 квітня 2014 року № 12 про переведення з 24 квітня 2014 року з ремонтної дільниці на дільницю підключення, обслуговування та відключення систем кабельного телебачення за його згодою, хоча заяви про переведення на цю посаду він не подавав. Оскільки дану роботу виконувати не міг за станом здоров'я, тому відмовився підписувати та виконувати цей наказ.

Вважає, що вказаний наказ порушує приписи ст. 32 КЗпП України та ст. 6 Закону України «Про охорону праці».

21 травня 2014 року відповідач видав наказ № 16 про переведення з посади майстра по ремонту КТБ на посаду охоронця, яка також не відповідала його стану здоров'я, тому він відмовився від виконання цього наказу. Наказом від 02 червня 2014 року № 72 його звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що при звільненні йому неправильно обрахували середній заробіток, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку. Крім того, внаслідок виробничої травми йому заподіяно моральної шкоди, які повинно відшкодувати підприємство.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2015 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Візит-Сервіс» на користь ОСОБА_6:

− 13 815 грн 85 коп. заробітної плати за період січня-травня 2014 року;

− 2 488 грн 21 коп. вихідної допомоги;

− 1 372 грн 47 коп. компенсація відпустки;

− 3 000 коп. у відшкодування моральної шкоди;

− 3 000 коп. витрат на правову допомогу, а всього 23 676 грн 53 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПП «Візит-Сервіс» просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що відповідно до наказу від 31 січня 2003 року № 12 о/с ОСОБА_6 прийнятий на роботу на ПП «Візит-Сервіс» на посаду майстра по ремонту КТБ.

19 квітня 2013 року о 10 год. 50 хв. у робочий час під час переходу автодороги 40 років Жовтня в м. Кременчуці позивач був травмований легковим автомобілем під керуванням водія ОСОБА_7

За фактом травмування позивача у робочий час відповідачем складені акт розслідування нещасного випадку, що стався, за формою Н-5 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, № 1 за формою Н-1, затверджені директором ПП «Візит-Сервіс» 20 лютого 2014 року.

На підставі припису головного державного інспектора з охорони праці ОСОБА_8 за формою Н-9 від 28 квітня 2014 року № 53.01/38-2(П) на підставі наказу підприємства від 05 травня 2014 року № 13 створена комісія, яка за результатами повторного розслідування склала 16 травня 2014 року акт за формою Н-1 акт № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, і за формою Н-5 акт проведення розслідування нещасного випадку, в якому зазначено про втрату чинності попередніх актів від 20 лютого 2014 року.

Згідно з висновками комісії нещасний випадок, що стався із майстром по ремонту КТБ ПП «Візит-Сервіс» ОСОБА_6, визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Також зазначеним розслідуванням встановлено осіб, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, а саме: водій ОСОБА_7, який порушив вимоги п. п. 8.7.3, 20.2, 12.3 Правил дорожнього руху України; майстер ОСОБА_6, який порушив п. 1.3 Інструкції з охорони праці № 1-2012 та п. п. 4.14(б), 2.8 Правил дорожнього руху України.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 квітня 2014 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України закрито, ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК Українизвільнено у зв'язку з дійовим каяттям, цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину залишено без розгляду, провадження за позовом ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди закрито у зв'язку з відмовою від позову з причини добровільного її відшкодування ОСОБА_7

У зв'язку з травмуванням позивач з 19 квітня по 22 листопада 2013 року проходив лікування, а з 23 листопада по 23 грудня 2013 року перебував у щорічній відпустці.

Як вбачається з копії медичної картки позивача, після проходження лікування за станом здоров'я він потребував переводу на легку працю, про що зазначено у медичній картці (запис від 22 листопада 2013 року).

Наказом ПП «Візит-Севіс» від 29 грудня 2013 року № 9 позивача переведено з дільниці по підключенню та відключенню системи кабельного телебачення на ремонтну дільницю з окладом 1 218 грн за місяць за його згодою з 02 січня 2014 року. У пункті 2 вказаного наказу зазначено про необхідність ознайомити під підпис майстра по ремонту КТБ ОСОБА_6

Однак відповідач не надав, а матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача із указаним наказом. Як убачається із заяви ОСОБА_6 від 25 грудня 2013 року про переведення на іншу дільницю у зв'язку із отриманою травмою, згоди на зміну окладу до 1 218 грн вона не містить.

Наказом від 23 квітня 2014 року № 12 постановлено перевести майстра по ремонту КТБ ОСОБА_6 з 24 квітня 2014 року на дільницю підключення, обслуговування та відключення систем кабельного телебачення № 11 за його згодою. З даним наказом позивач не погодився у зв'язку з неможливістю виконання посадових обов'язків за станом здоров'я.

Наказом від 15 травня 2014 року № 14 запропоновано майстру по ремонту КТБ ОСОБА_6 роботу, що потребує легкої праці, та перевести з 16 травня 2014 року охоронцем за місцем роботи за адресою: б-р Пушкіна, 8, м. Кременчук. Згідно з актом від 16 травня 2014 року ОСОБА_6 відмовився підписати цей наказ.

Наказами від 21 травня 2014 року № 16, від 27 травня 2014 року № 17, від 28 травня 2014 року № 18 ОСОБА_6 притягувався до дисциплінарної відповідальності за невиконання розпоряджень щодо переведення на іншу роботу.

Згідно з Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10−ААА № 019534 від 07 квітня 2014 року, виданою спеціалізованою травматологічною МСЕК, ОСОБА_6 встановлено з 01 квітня 2014 року ступінь втрати професійної працездатності у відсотках − 25 %. Дата переогляду − квітень 2015 року.

Відповідно до повідомлення Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського від 02 червня 2014 року № 136/10 ОСОБА_6 визначено виконувати роботу, не пов'язану з висотою, без тривалої ходи, без нічних змін, без фізичних навантажень та на даний час виконувати обов'язки майстра по ремонту КТБ − протипоказано. Повторний переогляд − через рік.

Наказом від 02 червня 2014 року № 72 ОСОБА_6 звільнений з посади майстра по ремонту КТБ у зв'язку з невідповідністю його стану здоров'я займаній посаді відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Підстава звільнення − лист від 02 червня 2014 року № 136/10 Кременчуцької першої міської лікарні ім. О.Т. Богаєвського.

Згідно з розрахунковим листом за травень 2014 року позивачу виплачено 4 836 грн 24 коп., з яких вихідна допомога у розмірі 2 030 грн 79 коп., компенсація за 11 днів невикористаної відпустки в розмірі 1 112 грн 98 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» за працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, зберігаються місце роботи (посада) та середня заробітна плата на весь період до відновлення працездатності або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. У разі неможливості виконання потерпілим попередньої роботи проводяться його навчання і перекваліфікація, а також працевлаштування відповідно до медичних рекомендацій.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК. Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК.

Стаття 170 КЗпП України передбачає, що працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижче оплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижче оплачуваної роботи або провадиться виплата допомоги по державному соціальному страхуванню.

Отже, ОСОБА_6 після пройденого у зв'язку з виробничою травмою лікування за станом здоров'я не міг виконувати роботу майстра КТЗ, тому відповідач мав перевести його на легку працю, зберігаючи при цьому середній заробіток за попереднім місцем роботи до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК від 07 квітня 2014 року. Відповідач же, перевівши позивача на іншу дільницю та встановивши посадовий оклад 1 218 грн 99 коп., який за розміром менше середнього заробітку, одержуваного позивачем до втрати працездатності у зв'язку з виробничою травмою, не провів належну оплату періоду роботи позивача, починаючи із січня 2014 року.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення заробітної плати, яка становить різницю між середнім заробітком та фактично виплаченим заробітком за січень−травень 2014 року, застосувавши при цьому положення абзацу 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Крім того, правильним є висновок про стягнення моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, оскільки позивач за станом здоров'я не зміг виконувати роботу, яка забезпечувала йому стабільний заробіток, та змушений застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, що завдало йому моральних страждань.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі судове рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Візит-Сервіс» відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: А.В. Маляренко А.О. Леванчук І.К. Парінова О.В. Ступак