Категорія 54Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Копаничук С.Г.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до комунального підприємства Вінницької місь-

кої ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення се-

реднього заробітку за час вимушеного прогулу,недоотриманої заробітної пла-

ти, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

07 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до комунального підприємства Вінницької місь-кої ради ( далі - КП ВМР ) «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на ро-боті, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, недоотрима-ної заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на наступ-ні обставини. З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_2 зазначала, що з 01 жовтня 2009 року вона працювала у відповідача на різн-их посадах, з 03 січня 2012 року на посаді економіста з договірних та претензій-них робіт юридичного відділу. З 08 липня 2015 року ОСОБА_2 наказом керівника КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від цієї ж дати № 305-к звільне-на з роботи згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невико-ристану відпустку та вихідної допомоги в розмірі 4409,90 гривень. Позивачка підкреслює, що при її звільненні з роботи відповідачем не були дотримані ви-моги статей 21, 22, 32, 40, 42, 47, 116 КЗпП України, не запропонована інша ро-бота, на яку б вона могла погодитися, не враховані її переваги на залишення на роботі. При здійсненні остаточного розрахунку при звільненні з роботи у зв'яз-ку з припиненням нарахування і виплати премії та винагороди за вислугу років позивачка недоотримала 30 тисяч гривень, не здійснено компенсаційні виплати за час затримки розрахунку. Незаконне, на думку ОСОБА_2, звільнення з роботи завдало їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 100 тисяч гривень. Пози-вачка просила суд її вимоги задоволити в повному обсязі, визнати незаконним наказ відповідача від 08 липня 2015 року № 305-к, поновити її на роботі на по-саді економіста з договірних та претензійних робіт юридичного відділу КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» з 08 липня 2015 року, стягнути з відповідача на її користь недовиплачену заробітну плату ( премії, надбавки за безперервний стаж роботи, оплата лікарняних, відпускних, відряджень ) у розмірі 40284,10 гривні, недовиплачену вихідну допомогу в сумі 1034,464 гривні, компенсаційні за час затримки розрахунку у розмірі 20910,241 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26780,3891 гривень, всього загалом 89009,20 гривень, моральну шкоду у розмірі 100 тисяч гривень ( т. 1, а. с. 1-3, т. 3, а. с. 26-28 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до КП ВМР «Вінницяміськтепло-енерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час ви-мушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати, відшкодування моральної шкоди - відмовлено ( т. 3, а. с. 100-104 ).

Не погоджуючись з ухваленим 19 квітня 2016 року рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволен-ня позову в повному обсязі. Апелянтка вважає оскаржуване рішення незакон-ним, необгрунтованим, ухваленим за неповного встановлення обставин, що ма-ють значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки до-казів, неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин ( т. 3, а. с. 105-122 ).

Колегія суддів апеляційного суду у відповідності з нормами статті 305 ЦПК України ухвалила розглянути дану справу за апеляційною скаргою у відсутно-сті осіб, котрі беруть участь у справі, оскільки заяв про відкладення слухання справи суду ними не подано, поважність причин їх неявки в судове засідання суду не наведена, всі учасники справи повідомлені в установленому порядку про день, місце і час її розгляду, але в судове засідання не з'явилися з невідо-мих причин.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обгрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду при-йшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обстави-нам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що позивачка працювала в КП ВМР «Вінницяміськтеп-лоенерго» з 01 вересня 2009 року, з 03 січня 2012 року економістом з договір-них та претензійних робіт юридичного відділу.

Згідно з положеннями чинного Колективного договору між роботодавцем і виборним органом первинної профспілкової організації КП ВМР «Вінниця-міськтеплоенерго» на 2011-2012 роки керівник підприємства має право само-стійно вносити зміни до його організаційної структури, коригувати загальну чи-сельність і окремих структурних підрозділів на відповідний рік за погодженням з виконавчим комітетом Вінницької міської ради. Наказом генерального дирек-тора від 28 квітня 2015 року № 130 із штатного розпису підприємства з 02 лип-ня 2015 року виведений ряд посад, в тому числі й посади працівників юридич-ного відділу. Наказом від 01 липня 2015 року № 217 у зв'язку з виробничою не-обхідністю та змінами в організації виробництва з 02 липня 2015 року затвер-джено організаційну структуру підприємства, введено новий штатний розпис, де юридичний відділ відсутній.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача на підставі чинних наказів, затвердженого нового штатного розпису дійсно мали місце зміни в ор-ганізації виробництва.

На виконання наказу від 05 травня 2015 року № 150-к позивачка була попе-реджена про наступне вивільнення, про що свідчить її власний підпис про озна-йомлення з цим наказом. 08 липня 2015 року їй було запропоновано ряд посад, на які вона не погодилася, посилаючись на неознайомлення її з новим штатним розписом. Судом дана правова оцінка посиланням ОСОБА_2 на незабез-печення її конкретною роботою за посадами, які, на її думку, повинні були їй пропонуватися з врахуванням переважного права на працевлаштування на но-вій посаді.

Судом встановлено, що за період з січня 2012 року по червень 2015 року згідно розрахункових листів позивачці не нараховувалися та не виплачувалися надбавка за безперервний стаж роботи і преміальні кошти.

Оплата праці в КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» здійснюється в межах відповідного фонду, розмір якого формується в межах затверджених тарифів на теплоенергію відповідно до економічно обгрунтованих планових витрат, з вра-хуванням виробничої діяльності та індексу зростання цін і таке формування для адміністрації підприємства є обов'язковим, таким, що узгоджується з вимогами Закону України «Про оплату праці» в частині залежності розміру заробітної плати від господарської діяльності підприємства. При цьому підприємством ви-конувалися рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 липня 2009 року № 1647, від 28 грудня 2010 року № 3006, якими затверджені і ско-риговані обов'язкові для відповідача двоставкові тарифи на теплову енергію, опалення, одноставковий тариф на підігрів води і гаряче водопостачання для населення, тариф витрат на паливо. З 08 квітня 2014 року тарифи для насе-лення, з 28 жовтня 2011 року і 18 жовтня 2013 року - для бюджетних, інших споживачів уже затверджені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг відповідно за №№ 267, 233, 209.

Суд першої інстанції підкреслив, що премія і надбавка за безперервний стаж роботи, на які претендує позивачка, не є основною заробітною платою; їх на-рахування і виплата залежать від розміру фонду оплати праці, який формується в межах затверджених тарифів в залежності від фінансового стану підприєм-ства, а виплата проводиться виключно згідно з наказами керівництва. Суд наго-лосив, що діяльність підприємства за 2013-2015 роки у відповідності зі звітами щодо фінансових результатів роботи була збитковою, а грошовий вираз розміру всіх витрат на оплату праці в затвердженому відповідачем тарифі є значно мен-шим фактичних витрат підприємства на оплату праці, тому протягом цих років КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» частково дотувалося державою для забез-печення виплати працівникам основної заробітної плати.

Вимоги позову в частині стягнення недовиплачених коштів з оплати листка непрацездатності, відпускних, вихідної допомоги за висновком суду не підлягає задоволенню з огляду на те, що такі вимоги є похідними від позову про стяг-нення невиплаченої премії і надбавки за безперервний стаж роботи.

Враховуючи, що судом не встановлено порушення відповідачем трудових прав позивачки, також є безпідставним позов ОСОБА_2 щодо відшкоду-вання завданої їй моральної шкоди у розмірі сто тисяч гривень.

У відповідності з нормами статей 13, 40, 47, 49-2, 97, 116, 117, 237-1, 492 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», положеннями пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», пункту 13 постанови Плену-му Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову прак-тику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», дійсних Колективного договору і додатків до нього: Положень про оплату праці, премі-ювання, виплати надбавок за безперервний стаж роботи, що діють у відпо-відача, суд дійшов висновку про безпідставність, необгрунтованість заявленого ОСОБА_2 позову до КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» у повному обсязі.

Оскаржуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2016 року, апелянтка у скарзі не навела мотивів, які б не отримали пра-вової оцінки судом, що ухвалив це рішення. В судове засідання апеляційного суду апелянтка, її представник не з'явилися, будь-яких обгрунтувань своєї позиції у зв'язку з незгодою з ухваленим судовим рішенням не довели.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на обставини про пору-шення відповідачем, на її думку, при звільненні її з роботи вимог трудового за-конодавства і, зокрема, щодо дотримання процедури звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, її працевлаштування, законодавства про оплату праці. Кількість запропонованих позивачці вакантних посад була обмеженою в порівнянні з кількістю посад, визначених новим штатним розписом підприємства. Окрім цього, їй не була запропонована посада юрисконсульта у новостворену групу з обслуговування населення та стягнення заборгованості, на яку була переведена інша працівниця з нижчим рівнем кваліфікації.

Перевіряючи на предмет законності й обгрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що наведені об'єктивні обставини справи доводять правомірність розірвання роботодавцем трудового договору з ОСОБА_2, яке здійснене у відповідності з вимогами трудового законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про те, що при звільненні ОСОБА_2 було порушене її переважне право на залишення на роботі, а саме на зайняття посади юриста новоствореної групи з обслуговування населення та стягнення заборго-ваності, на яку була переведена ОСОБА_3 з нижчим рівнем кваліфікації, не відповідають встановленим по справі обставинам, не грунтуються на законі.

ОСОБА_2 зазначає, що відповідач не виконував умови Колективного договору щодо оплати праці, їй не здійснювалася виплата надбавки за безпе-рервний стаж роботи та премій за основні результати господарської діяльності, накази про припинення їх виплати не видавалися.

Дійсно, згадані накази на підприємстві за спірний період не видавалася. Від-повідач не заперечує, що протягом 2012-2015 років виплата працівникам КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» премій, надбавок за безперервний стаж робо-ти не проводилася, оскільки мав місце дефіцит фонду заробітної плати, який частково ліквідовувався дотаціями держави, що давало змогу проводити лише виплату основної заробітної плати. Положення Колективного договору, діючо-го в КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», Положення про преміювання, Поло-ження про порядок виплати надбавки за безперервний стаж роботи, передбача-ють можливу невиплату премій, винагород за вислугу років за відсутності до-статніх коштів для проведення їх виплати. Обумовленість цієї обставини має прийматись до уваги судами при вирішенні спорів про стягнення заробітної плати, про що зазначається в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами за-конодавства про оплату праці».

За встановлених судом обставин формальні підстави, що не ґрунтуються на законі, наведені позивачкою як в самому позові, так і в апеляційній скарзі, не дають підстав визнати, що її вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати є обґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, з огляду на те, що вони є пра-вильними, вмотивованими та справедливими.

За таких умов апеляційна скарга позивачки ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, її доводи спростовуються матеріалами справи, не заперечують виснов-ків суду першої інстанції, зроблених по результатах розгляду цього трудового спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: