Справа № 2/359/1321/16
РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Субпідряд» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за несвоєчасну її виплату та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 жовтня 1990 року він був прийнятий на роботу у кооператив «Субпідряд». На підставі ст.38 КЗпП України 29 червня 2009 року він був звільнений з роботи за власним бажанням. В день звільнення згідно вимог КЗпП України відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем за фактично відпрацьований час за період з травня 2008 року по липень 2009 року у розмірі 8640 гривень 41 копійок. Крім того, позивач вказує на те, що у липні та листопаді 2008 року його посадовий оклад зменшувався, однак ОСОБА_1 про нові умови оплати праці власник або уповноважений ним орган підприємства не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни не попереджав. Тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з ПрАТ «Субпідряд» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з травня 2008 року по червень 2009 року у розмірі 8640 гривень 41 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку, починаючи з моменту звільнення до моменту ухвалення рішення суду, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 19843 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що при звільненні ОСОБА_1 з ПрАТ «Субпідряд» йому була здійснена виплата всіх сум, що йому належали, та видана трудова книжка. Під час здійснення повного розрахунку не виникло жодного спору чи претензій з боку ОСОБА_1 щодо розміру отриманих сум при звільненні. Таким чином, позивач вводить в оману суд, тобто зазначає в позовній заяві недостовірні та неправдиві дані щодо неотримання ним заробітної плати за період з травня 2008 року по червень 2009 року. Крім цього, державною інспекцією України з питань праці у Київській області в ході проведення перевірки ПрАТ «Субпідряд» не було виявлено жодних фактів порушення нарахування та подальшої виплати ОСОБА_1 заробітної плати.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що з 01 жовтня 1990 року ОСОБА_1 зарахований в члени Київського облагропром трест «Київсільспецстрой» кооперативу «Субпідряд» по переведенню з СПМК-524 на посаду монтажника сантехсистем і обладнання 5-го розряду, що підтверджується наказом голови кооперативу «Субпідряд» №1-К від 01 жовтня 1990 року (а.с.79-81).

11 травня 2007 року ОСОБА_1 було переведено на посаду слюсаря-сантехніка 5-го розряду, згідно з наказу голови правління ВАТ «Субпідряд» №9-к від 11 травня 2007 року (а.с.82).

Наказом голови правління ВАТ «Субпідряд» №20-к від 26 червня 2009 року ОСОБА_1 звільнено з 29 червня 2009 року на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.83).

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з довідки вих. №6 від 15 липня 2016 року, виданої директором ПрАТ «Субпідряд», дохід ОСОБА_1 за період з 01 травня 2008 року по 29 червня 2009 року склав 8640 гривень 41 копійок. На момент звільнення заборгованості щодо виплати заробітної плати ПрАТ «Субпідряд» перед ОСОБА_1 немає (а.с.78).

За правилами з ч.1 та ч.4 ст.60 КЗпП України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при звільненні ним не було отримано заробітну плату за період травень 2008 року липень 2009 року.

Як вбачається з листа територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області за вих. №111/02-08 від 15 жовтня 2012 року, у відповідь на звернення ОСОБА_1 було проведено перевірку дотримання законодавства про працю на ВАТ «Субпідряд», а саме щодо правильності нарахування і виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період 2008-2009 року. Перевіркою встановлено, що заробітна плата керівництвом ПрАТ «Субпідряд» нараховувалась відповідно до штатного розпису, встановленого посадового окладу та заборгованість по заробітній платі при звільненні ОСОБА_1 відсутня, заробітна плата за вказаний період отримана ОСОБА_1, про що свідчать його підписи у відомостях на виплату заробітної плати (а.с.90-91).

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні вказала на те, що відомості про виплату заробітної плати за період, зазначений в позові, на підприємстві не збереглись. Оскільки, відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12 квітня 2012 року, строк збереження відомостей про виплату грошей (заробітної плати) становить три роки і тільки за відсутності на підприємстві розрахунково-платіжних відомостей (особових рахунків) строк зберігання таких відомостей становить 75 років.

Так, як на підприємстві велись особові рахунки працівників (розрахунково-платіжні відомості), відповідно до яких працівникам здійснювалось нарахування та подальша виплата заробітної плати, тому відомості про виплату заробітної плати на підприємстві за період 2008-2009 років не збереглись.

Крім цього, судом критично сприймаються доводи ОСОБА_1 стосовно того, що у липні та листопаді 2008 року його посадовий оклад зменшувався, про що всупереч ст.103 КЗпП України його не було повідомлено про нові або зміну діючих умов оплати праці не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни. Тобто, позивачу безпідставно було зменшено розмір заробітної плати.

У відповідності до ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.2 ст.97 КЗпП України та ч.1 ст.15 Законом України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Так, у відповідності до п.4.1 та п.4.2 колективного договору на 2006-2008 року ВАТ «Субпідряд», зареєстрованого Бориспільським міським управлінням праці та соціального захисту населення від 08 червня 2006 року, оплата праці на підприємстві «Субпідряд» визначається кваліфікацією працівників, їх особистим трудовим вкладом з урахуванням кінцевих результатів роботи підприємства, і максимальними розмірами не обмежується. Оплата праці працівникам ВАТ «Субпідряд» проводиться в межах фонду оплати праці, створеного за рахунок підприємства за фактично відпрацьований час із застосуванням коефіцієнту складності праці, з врахуванням нормативної трудомісткості, виробленої кожним членом та суми нарахувань в залежності від обсягу доходів, отриманих від реалізації продукції (робіт, послуг). Коефіцієнт складності праці установлюється кожному члену бригади за рішенням зборів бригади (а.с.57-77).

Згідно з тарифної ставки монтажників сантехсистем, газо- та електрозварювальників, електрогазозварювальників професії монтажника сантехнічних систем 5-го розряду встановлено тарифну ставку 5,02 гривень за годину (а.с.67).

Таким чином, заробітна плата виплачувалась ОСОБА_1 у відповідності до умов колективного договору на 2006-2008 року ВАТ «Субпідряд». Тому заборгованість по її виплаті відсутня.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що право позивача на оплату праці не порушено та у ПрАТ «Субпідряд» відсутня заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1, у звязку з цим ОСОБА_1 належить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що у ПрАТ «Субпідряд» відсутня заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем, тому ОСОБА_1 слід відмовити також в задоволені позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з дня звільнення до дня ухвалення рішення суду у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ПрАТ «Субпідряд» спричиненої моральної шкоди у розмірі 19843 гривень, суд виходить з того, що дані позовні вимоги є похідними від позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Тому судом не вбачається правових підстав для стягнення з ПрАТ «Субпідряд» на користь позивача моральної шкоди у вказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.1, ч.1 ст.15 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.94, ч.2 ст.97, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117, ч.1 ст.2371 КЗпП України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Субпідряд» про стягнення заробітної плати в розмірі 8640 грн. 41 коп., середнього заробітку з моменту звільнення до моменту ухвалення судом рішення, моральної шкоди в розмірі 19843 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський