Справа № 346/4271/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1197/2016
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Коломийська міська рада, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, ОСОБА_4 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_5»яни Василівни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що 21.11.2003 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, однак проживали спільно однією сім»єю з 1998 року. За час подружнього життя за спільні кошти ними придбано квартиру №6 по вул. Театральна в м. Коломия, загальною площею 49,6 кв.м власником якої є відповідачка. У 2006 році за спільні кошти вони зробили реконструкцію цієї квартири із збільшенням площі. Також спільним майном є незавершений житловий будинок в м. Коломия вул. Ольжича,1 який не зданий в експлуатацію та земельна ділянка для обслуговування цього будинку, а в 2002 році було самочинно реконструйовано сарай, що знаходиться у дворі будинку №16 по вул. Театральна в м. Коломия у гараж. Крім того, у спільній власності знаходиться рухоме майно, а саме: телевізор «Соні» вартістю 19500 грн., тумбочка під телевізор вартістю 2500 грн., домашній кінотеатр «Соні» - 5600 грн., ДВД плеєр-караоке «Самсунг» - 3500 грн., диван - 10500 грн., кухонні меблі - 20000 грн., котел «Вісман» - 8000 грн., холодильник «LG» - 6000 грн., насос водяний «Грунфус» - 3500 грн., стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями вартістю 6000 грн., пральна машина «Вірпул» - 4000 грн., ванна джакузі польського виробництва - 7500 грн., душова кабіна - 7000 грн., тумбочка із дзеркалом для ванни - 1500 грн., більярдний стіл - 8000 грн., меблева стінка - 5500 грн., комп»ютер - 5000 грн., 2 супутникові антени «Сатплюс» із тюнером вартістю 3500 грн., двоспальне ліжко - 2500 грн., шафа-купе - 7500 грн., три фонтани вартістю 2000 грн., шафа для одягу - 2300 грн., вентиляційна витяжка «Франке» - 3500 грн., газова варочна поверхня «Франке» - 5000 грн., електрична духова шафа «Франке» - 7000 грн., телевізор «Соні» вартістю 3000 грн.

Позивач просив суд визнати вказане майно об»єктами спільної сумісної власності подружжя; визнати за ним право власності на ? ідеальної частки нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 із врахуванням самочинної добудови; гаражу по вул. Театральна,6 в м. Коломия; незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою м. Коломия, вул. Ольжича,1 та виділити йому рухоме майно: телевізор «Соні» вартістю 19500 грн., тумбочку під телевізор, домашній кінотеатр «Соні», диван та стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями.

Збільшуючи позовні вимоги позивач просив також визнати квартиру АДРЕСА_2 із врахуванням самочинної добудови об»ктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним ? ідеальної частки вказаної квартири.

В серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що за час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_2 вони придбали квартиру АДРЕСА_3 та автомобіль НОМЕР_1, які перебувають у спільній сумісній власності. Просила суд визнати за нею право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_2.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Кватиру №6 по вул. Театральна,16 в м. Коломия визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по ? ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Поділено рухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та виділено у власність ОСОБА_2 телевізор «Соні» вартістю 19500 грн., скляну тумбочку під телевізор вартістю 2500 грн., домашній кінотеатр «Соні» вартістю 5600 грн., диван шкірозамінник світло коричневого кольору вартістю 10500 грн. та стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями вартістю 6000 грн.

Виділено у власність ОСОБА_3 рухоме майно: ДВД плеєр-караоке «Самсунг» вартістю 3500 грн., кухонні меблі вартістю 20000 грн., котел «Вісман» вартістю 8000 грн., холодильник «LG» вартістю 6000 грн., насос водяний «Грунфус» вартістю 3500 грн., пральну машинку «Вірпул» вартістю 4000 грн., ванну джакузі польського виробництва 7500 грн., душову кабіну вартістю 7000 грн., тумбочку із дзеркалом для ванни вартістю 1500 грн., більярдний стіл вартістю 8000 грн., меблева стінка чорно-білого кольору вартістю 5500 грн., комп»ютер вартістю 5000 грн., 2 супутникові антени «Сатплюс» із тюнером вартістю 3500 грн., двоспальне ліжко вартістю 2500 грн., шафу-купе двох дверна вартістю 7500 грн., три фонтани вартістю 2000 грн., шафу для одягу двохдверну вартістю 3200 грн., вентиляційну витяжку «Франке» вартістю 3500 грн., газову варочну поверхня «Франке» вартістю 5000 грн., електричну духову шафу «Франке» вартістю 7000 грн., телевізор «Соні» вартістю 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_2.

Захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 після набранням рішенням законної сили скасовано.

ОСОБА_2 на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що відмовляючи у задоволенні його позовних вимог в частині визнання за ним права власності на ? частини квартири АДРЕСА_4, суд проігнорував ту обставину, що дана квартира є об»єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно «№24981541, спірна квартира №5 по вул. Театральна в м. Коломия належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 (1/3 частки), ОСОБА_4 (1/3 частки) та ОСОБА_3 (1/3 частки) на підставі свідоцтва про право власності №4704 від 25.07.1995 року, виданого Коломийським бюро по приватизації державного фонду. Загальна площа квартири становила 49,2 м.кв, а житлова 36,6 м.кв.

23.04.2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали з ОСОБА_3 договір дарування 2/3 частини квартири АДРЕСА_4, а відтак ОСОБА_3 стала одноосібною власницею спірної квартири.

Починаючи з 2006 року подружжя ОСОБА_3 проводило реконструкцію горища з облаштуванням житлових кімнат спершу над квартирою №6 по вул. Театральна в м. Коломия, про що свідчить ухвала Коломийської МР №428 від 26.12.2006 року та нотаріально посвідчені заяви-згоди сусідів власників квартир, які посвідчували свою згоду на облаштування ОСОБА_3 житлових кімнат у горищі над квартирою №6, а згодом і над квартирою №5, які відповідно до коригувального проекту були об»єднані та приєднані до квартири №5.

Згідно Декларації про готовність об»кта до експлуатації №ІФ 57 від 27.03.2014 року реконструкція квартири №5 з влаштуванням житлових кімнат і горищі була завершена. Внаслідок реконструкції загальна площа квартири збільшилась з 49,2 м.кв. до 151,4 м.кв., а житлова з 36,6 м.кв. до 92,4 м.кв.

14.04.2014 року ОСОБА_3 було здійснено державну реєстрацію реконструйованої квартири АДРЕСА_5, внаслідок чого їй було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно №20479314.

Апелянт вважає, що квартира АДРЕСА_5 є спільним майном подружжям, оскільки внаслідок спільної праці подружжя та спільних грошових затрат цінність квартири та площа значно збільшились.

Право власності на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 151,4 м.кв. виникло у ОСОБА_3 з моменту державної реєстрації - 14.04.2014 року, тобто за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та в розумінні ст.60 СК України вважаться спільним майном подружжя.

Що стосується незавершеного будівництвом житлового будинку по вул. Ольжича,1 у м. Коломия, то як стало відомо під час слухання даної справи, спірний будинок був відчужений ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 31.01.2014 року своїй матері ОСОБА_7

Як встановлено матеріалами справи №346/6360/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування від 31.01.2014 року, ОСОБА_2 не знав про укладення зазначеного договору дарування, оскільки посвідчення такого вчинялось без його згоди, як другого з подружжя.

Оскільки ОСОБА_3 відчужила спірний незавершений будівництвом житловий будинок без його згоди ОСОБА_9, на свій розсуд та не в інтересах сім»ї, а тому ОСОБА_2 має право на відшкодування вартості ? частини спірного житлового будинку, яка відповідно до договору дарування від 31.01.2014 року становить 82000,00 грн.( загальна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку становить 164000,00 грн.)

Крім того, на думку апелянта, неправомірно виділено, у власність ОСОБА_3 рухоме майно, а саме: ДВД плеєр-караоке «Самсунг» вартістю 3500 грн., кухонні меблі вартістю 20000 грн., котел «Вісман» вартістю 8000 грн., холодильник «LG» вартістю 6000 грн., насос водяний «Грунфус» вартістю 3500 грн., пральна машина «Вірпул» вартістю 4000 грн., ванна джакузі польського виробництва 7500 грн., душова кабіна вартістю 7000 грн., тумбочка із дзеркалом для ванни вартістю 1500 грн., більярдний стіл вартістю 8000 грн., меблева стінка чорно-білого кольору вартістю 5500 грн., комп»ютер вартістю 5000 грн., 2 супутникові антени «Сатплос» із тюнером вартістю 3500 грн., двоспальне ліжко вартістю 2500 грн., шафа-купе двох дверна вартістю 7500 грн., три фонтани вартістю 2000 грн., шафа для одягу двохдверна вартістю 3200 грн., вентиляційна витяжка «Франке» вартістю 3500 грн., газова варочна поверхня «Франке» вартістю 5000 грн., електрична духова шафа «Франке» вартістю 7000 грн., телевізор «Соні» вартістю 3000 грн.

Позивач просив визнати дане рухоме майно спільною сумісною власністю подружжя, так як воно знаходилось у квартирі АДРЕСА_6, яка є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідач ОСОБА_3 не заявляла вимоги про передачу їй вищезазначеного майна у приватну власність.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та визнати квартири №5,6 по вул. Театральна, 16, в м. Коломия, незавершений будівництвом житловий будинок по вул. Ольжича,1 в м. Коломия та все рухоме майно загальною вартістю 159 00 грн. спільним майном подружжя, визнати за ним право власності на ? частини нерухомого майна кв. №5,6 по вул. Театральна, 16 в м. Коломия.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 82000 грн. вартості ? частини незавершеного будівництвом житлового будинку по вул. Ольжича, 1 а в м. Коломия.

Виділити у власність ОСОБА_2 рухоме майно придбане за час шлюбу, а саме: телевізор «Соні» вартістю 19500 грн., тумбочку під телевізор вартістю 2500 грн., домашній кінотеатр «Соні» вартістю 5600 грн., диван вартістю 10500 грн. та стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями вартістю 6000 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_10 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11. 2003 року по 04.08.2014 року.

Судом встановлено, що сторонами за час шлюбу набуто наступне майно: квартиру АДРЕСА_7, автомобіль НОМЕР_3 , та рухоме майно - телевізор "Соні" вартістю 19500 грн., скляну тумбочку під телевізор вартістю 2500 грн., домашній кінотеатр "Соні" вартістю 5600 грн., ДВД плеєр-караоке "Самсунг" вартістю 3500 грн., диван шкірозамінник світло-коричневого кольору вартістю 10500 грн., кухонні меблі вартістю 20000 грн., котел "Вісман" вартістю 8000 грн., холодильник "LG" вартістю 6000 грн., насос водяний "Грунфус" вартістю 3500 грн., стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями вартістю 6000 грн., пральна машина "Вірпул" вартістю 4000 грн., ванна джакузі польського виробництва вартістю 7500 грн., душова кабіна вартістю 7000 грн., тумбочка із дзеркалом для ванни вартістю 1500 грн., більярдний стіл вартістю 8000 грн., меблева стінка чорно-білого кольору вартістю 5500 грн., комп'ютер вартістю 5000 грн., 2 супутникові антени "Сатплюс" із тюнером вартістю 3500 грн., двохспальне ліжко вартістю 2500 грн., шафа-купе двохдверна вартістю 7500 грн., три фонтани вартістю 2000 грн., шафа для одягу двохдверна вартістю 2300 грн., вентиляційна витяжка "Франке" вартістю 3500 грн., газова варочна поверхня "Франке" вартістю 5000 грн., електрична духова шафа "Франке" вартістю 7000 грн., телевізор "Соні" вартістю 3000 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК Укрїни особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Встановлено, що обставини щодо обсягу придбаного подружжям ОСОБА_3 рухомого майна та його вартості визнані обома сторонами, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Постановляючи рішення про поділ рухомого майна, суд першої інстанції виходив із заявлених позовних вимог ОСОБА_2 та виділив йому саме те рухоме майно про яке позивач просив у позовній заяві, а саме: телевізор «Соні» вартістю 19500 грн., тумбочку під телевізор вартістю 2500 грн., домашній кінотеатр «Соні» вартістю 5600 грн., диван вартістю 10500 грн. та стіл кухонний дубовий із 6 дубовими стільцями вартістю 6000 грн. всього майна вартістю 44100 грн.

Позивач ОСОБА_2 не заявляв вимог про стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки при поділі рухомого майна, не заперечив зазначених обставин апелянт і в засіданні апеляційного суду.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апелянта ОСОБА_2 щодо неправомірного виділення у власність ОСОБА_3 ряду рухомого майна є необґрунтованими, оскільки такий варіант поділу рухомого майна було запропоновано саме позивачем ОСОБА_2, а не відповідачем ОСОБА_3

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 ідеальних частин квартир №5 та №6 по вул. Театральна, 16, в м. Коломия із врахуванням самочинних добудов, то судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.07.1995 року - квартира АДРЕСА_8, загальною площею 48,8 кв.м, належала в порядку приватизації в рівних частках ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (а. с. 116 т.1).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 23.09.2005 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_3 придбала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_9, житловою площею 34,4 кв.м, загальною площею 49,6 кв.м ( а.с. 82-84 т.1).

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 26.12.2006 № 428 ОСОБА_4 дозволено влаштування житлових кімнат в горищі над квартирою № 5 по вул. Театральна, 16, в м. Коломия, а ОСОБА_3 - влаштування житлових кімнат в горищі над квартирою № 6 цього будинку (а.с. 117-118 т.1).

Відповідно до представлених сторонами доказів судом першої інстанції встановлено, що роботи щодо влаштування мансардних кімнат над квартирами № 5 і № 6 по вул. Театральна, 16 в м. Коломия здійснювалися на замовлення ОСОБА_13, який придбавав будівельні матеріали та оплачував будівельні роботи. Зазначені обставини підтверджені письмовими доказами накладними, квитанціями, фіскальними і товарними чеками (а.с. 84-111 т.2) та поясненнями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які підтвердили виконання будівельних робіт на замовлення та за кошти ОСОБА_13

Доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що такі будівельні роботи проводились за його кошти не підтверджені будь-якими доказами.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами, що після влаштування кімнат на горищі над квартирами №5 та № 6 на підставі договору дарування посвідченого 03.04.2010 приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_20 ОСОБА_3 стала власником квартири АДРЕСА_10, загальною площею 49,2 кв.м. житловою площею 36,6 кв.м.

За зверненням ОСОБА_3, як власника квартири № 5 - проведено коригування проекту реконструкції даної квартири із влаштуванням житлових кімнат на горищі, відповідно до якого мансардні приміщення були приєднані до квартири АДРЕСА_11, за техніко-економічними показниками житлова площа після реконструкції квартири становить 87,45кв.м., а загальна площа 146, 45 кв.м. ( а.с. 120-130 т.1).

Даний об'єкт прийнято в експлуатацію згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області 27.03.2014 № ІФ 57 на замовника ОСОБА_3Ф.( а.с.131-134 т.1), 14.04. 2014 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - реконструйовану квартиру АДРЕСА_11, відповідно до якого загальна площа цієї квартири збільшилась до 151,4 кв.м, а житлова площа - до 92,4 кв.м (а.с. 135 т. 1).

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, квартира АДРЕСА_11 є особистою приватною власністю ОСОБА_3 як майно, набуте нею до шлюбу в порядку Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також - за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Відповідно до положень ч.1 ст. 63 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Що стосується влаштування кімнат на горищі над квартирами №5 та № 6, які в послідуючому були приєднані до квартири АДРЕСА_12, то позивачем ОСОБА_2 не представлено будь-яких доказів на підтвердження того, що такі роботи здійснювалися за рахунок коштів подружжя ОСОБА_2, а тому доводи апелянта про те, що квартира №5 є спільним майном подружжя є необґрунтованим.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Апелянт ОСОБА_2 не довів обставин щодо його участі в реконструкції мансардних кімнат за рахунок трудових чи грошових затрат.

Крім того, апелянт у встановленому законом порядку не оскаржував коригування проекту рекострукції квартири № 5 із влаштуванням житлових кімнат на горищі а також декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області 27.03.2014 року.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що не знайшли свого підтвердження позовні вимог ОСОБА_2 про визнання спільним сумісним майном незавершеного будівництвом будинку по вул. Ольжича, 1 в м. Коломия.

Судом встановлено, що вказаний незавершений будівництвом житловий будинок, процент готовності 11% був придбаний ОСОБА_11 у ОСОБА_21 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.09.1995 року.

31.01.2014 року ОСОБА_3 подарувала вказане незавершене будівництво, відсоток готовності якого складав 39% ОСОБА_22

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.07.2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.09.2015 року - у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу ОСОБА_23, та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування від 31.01.2014року незавершеного будівництвом житлового будинку по вул. Ольжича, 1 в м. Коломия - відмовлено.

Апелянт ОСОБА_2 не подав доказів того, що ступінь готовності, а отже і вартість незавершеного будівництвом житлового будинку по вул. Ольжича, 1 в м. Коломия була збільшена саме під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, а тому його вимоги про стягнення 82000 грн. вартості ? частини незавершеного будівництвом житлового будинку є необґрунтованими.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5»яни Василівни відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_24