Справа № 337-339/16-ц
Провадження № 2-337-439/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І. Г.

з участю секретаря Гончар В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хортицького районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: восьма Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4В звернувся до суду з позовною заявою, вказавши, що він є сином ОСОБА_6, яка померла 28.09.1998 року. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини квартири № 68 у будинку № 29 по

вул. Запорізького козацтва у м. Запоріжжя. Власником квартири є ОСОБА_7, при цьому квартира була придбана спадкодавцем в період шлюбу з ОСОБА_7, який є його батьком. Квартира, хоча й була оформлена на ОСОБА_7, але, у відповідності до статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України(який діяв на той час), фактично належить на праві спільної сумісної власності у рівних частках подружжю - ОСОБА_7 та ОСОБА_6. За життя батьків частки співвласників не ділились та не змінювались, заповіту після себе ОСОБА_6 не залишила. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Хортицького

районного суду від 18.09.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду

Запорізької області від 19.01.2016 року. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є її чоловік ОСОБА_7, та позивач і брат ОСОБА_8. Після померлої ОСОБА_6 до нотаріальної контори спадкоємці не звертались, спадкова справа не заводилась. Позивач з 1991 року мешкав у квартирі АДРЕСА_1, доглядав за матір'ю, а після її смерті 28.09.1998 року продовжував проживати у квартирі, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Через деякий час після смерті матері ОСОБА_6, батько ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_5, на користь якої склав заповіт, заповівши останній належне йому на день смерті майно. 07.09.2014 року помер ОСОБА_7. Оскільки оформлена спірна квартира одноособово на ОСОБА_7, та від нього є заповіт на користь Відповідача, існує велика ймовірність того, що остання має можливість оформити на себе в порядку спадкування за заповітом квартиру АДРЕСА_1 в цілому. Вважає, що це буде безумовним порушенням його прав, так як ОСОБА_7, як спадкодавцю, виходячи з вищенаведеного, належала лише 1/2 частина квартири та додатково 1/4 частина квартири після смерті ОСОБА_6. Позивач прийняв спадщину після померлої у 1998 році матері в розмірі 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, у відповідності до діючого на той час законодавства, але не може оформити спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Просить суд визнати за ним право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_6, яка померла 28.09.1998 року

Відповідачка надала суду заперечення на позов у яких вказала, що вона заперечує проти позову, вважає позовні вимоги ОСОБА_4 необґрунтованими, незаконними та такими, що порушують її права. Вважає, що ОСОБА_4 не вступив в фактичне управління та володіння спадковим майном, оскільки він не вчинив жодної дії, які б свідчили при прийняття спадщини. Позивачем не надані належні докази, що він фактичне вступив в управління або володіння спірною квартирою на підставі чого за ним необхідно визнати на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті матері, так як після смерті ОСОБА_9, яка померла 28.09.1998 року, фактично в управління спадковим майном вступив її чоловік ОСОБА_7, він постійно проживав в спірній квартирі на день смерті ОСОБА_9 і продовжував в неї проживати після смерті померлої дружини, що підтверджує що він фактично вступив в управління та володіння спірною квартирою. Цей факт встановлений та підтверджується Рішенням Хортицького суду м. Запоріжжя від 18.09.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2016 року, а отже не потребують доказуванню. Надані позивачем довідки з місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, складені Головою ЖБК «Будівельник -12» мають розбіжності, приписи, які не містять відомостей про те, з яких джерел зроблений такий висновок, не зазначені підстави реєстрації за цією адресою, які підтвердили факт проживання, обидві довідки є тотожними за змістом. Не надані докази про спільне проживання позивача з померлою матірю ОСОБА_9 те, що вони дійсно були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, а також докази які б свідчили, що померла ОСОБА_9 потребувала догляду за нею. Померлий ОСОБА_7 сплачував пайові внески за квартиру особисто за власні кошти, померла ОСОБА_6 не оспорювала ні його членства в ЖБК, ні права на частку паєнагромадження, а тому після повної сплати пайових внесків у 1985 р. квартира перейшла у власність ОСОБА_7, а не стала спільною сумісною власністю його та дружини. 07 вересня 2014 помер ОСОБА_7, після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 4-х кімнатної квартири, житлова площа 48,6 кв. м., загальна площа 66,87 кв. м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. 19 березня 2014 року ОСОБА_7 склав заповіт, за яким заповів ОСОБА_5 усе його майно, що буде йому належати на день його смерті де б воно не знаходилось та з чого не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право. Даний заповіт посвідчений ОСОБА_10, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального о кругу ї ради, та зареєстровано в реєстрі за № 323, заповіт не змінено і не скасовано. В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1241 ЦК України обовязкове право на частку спадщину позивач не набув, оскільки на день смерті померлого ОСОБА_7 позивач не надав документи, які б свідчили його непрацездатність. Оскільки доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном позивач суду не надав, підстав вважати, що він вступив у володіння та управління спадковим майном за ст. 549 ЦК УРСР, немає, а тому немає підстав для визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування за правилами ЦК УРСР. Тобто факт прийняття спадщини за правилами ст. 549 ЦК УРСР не доведений, отже спадщина фактично не прийнята. Просить у позові відмовити.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка не визнала позовні вимоги, просила у їх задоволенні відмовити.

У судовому засіданні представник третьої особи самостійних вимог не заявляє та пояснила, що за довідкою ЖБК позивач прийняв спадщину після смерті матері. Після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори із заявою звернулась ОСОБА_5, але приховала, що є ще спадкоємці діти, те, що квартира являється спільним майном нажитим в іншому шлюбі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона сусідка позивача, сімю знає з 1970 року, товаришували сімями. Позивач у квартирі проживав з дитинства і коли його матір в вересні 1998 року померла, продовжував проживати, сплачував комунальні послуги, допомагав батькові робити ремонт у квартирі. У 1998-1999 роках бачила його кожен день. Через два роки позивач виїхав з квартири. Матір позивача ОСОБА_12 працювала по день смерті.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача з 1970 року, дружили сімями, позивач з 1970 року проживав в квартирі зі своїми батьками, потім отримав квартиру, робив в ній ремонт, після смерті його матері в 1998 році він продовжував проживати ще більше року, сплачував комунальні послуги. Після смерті матері позивача, свідок в продовж пяти років допомагала їм по господарству, готувала, прибирала, прала, разом з ними робила ремонт, бувала в квартирі кожен день та бачила там позивача. Похованням матері позивача займалися всі: сам позивач, його батько та брат.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила, що позивач проживав у квартирі з батьком і матірю до самої її смерті, допомагав її поховати, давав гроші, сплачував комунальні послуги. В 1998-1999 роках бувала у квартирі постійно, 1-2 рази на тиждень, позивач там проживав постійно, і на момент смерті своєї матері він також проживав. Після смерті матері допомагав робити ремонт у квартирі. ОСОБА_7 не хворіла та не потребувала догляду. Позивач проживав у квартирі з дня її отримання та продовжував мешкати доки не купив собі квартиру та не зробив в ній ремонт.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона сусідка та знає, що квартирі проживали ОСОБА_7 з ОСОБА_6 яка не хворіла, догляду не потребувала. Після смерті матері у квартирі продовжував проживати ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_7, потім десь через місяць зявилась сусідка ОСОБА_13, і свідок позивача стала рідше бачити. Свідок мешкає в будинку з 1990 року, ОСОБА_6 померла восени 1998 року. У них в квартирі бувала часто, приходила дзвонить, позивача бачила рідко, може він там и проживав.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що була знайома з ОСОБА_7 з 2004 року, позивача також знає. Зі слів покійного ОСОБА_7 знає, що у нього померла дружина в 1998 році, вона не хворіла до цього, позивач спочатку проживав, а після смерті матері переїхав мешкати до іншої квартири. ОСОБА_7 після смерті дружини проживав з сусідкою - ОСОБА_13. Зі слів ОСОБА_7 знає, що син збирав гроші на квартиру і коли ОСОБА_7 почав жити з ОСОБА_13, попросив позивача піти мешкати до своєї квартири. До 2004 року у квартирі не була. Коли саме, після смерті матері позивач переїхав мешкати до іншого приміщення точно не знає, можливо через рік.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що познайомилася з родиною ОСОБА_7 коли отримали квартиру, сімя була гарна, товаришували. Квартира належала ОСОБА_7 - батькові позивача, яку вони у 1993 році приватизували. В квартирі разом із ОСОБА_7 мешкала його дружина і позивач бував, потім позивач одружився та переїхав мешкати до своєї дружини. Позивач ще за життя батьків купив собі квартиру та коли померла його матір він мешкав вже в іншій квартирі, лише іноді приходив. Після смерті ОСОБА_12 в квартирі мешкала ОСОБА_13. Комунальні послуги сплачував ОСОБА_7. Свідок бувала у квартирі 1-2 рази на тиждень. Позивач проживав, бачила його з 1991 року, його матір померла в вересні-серпні 1998 року, де був позивач вона не памятає. З 1998 року в квартирі бувала раз на тиждень з різною періодичністю, позивача не бачила, чула його голос.

Дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи №250-2014 від 17.09.2014 року, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про одруження ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 12.09.1959 року, актовий запис №1491(а.с.14).

Відповідно до ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України(який діяв на момент спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У випадку розподілу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними.

Відповідно до копії довідки ЖБК «Строитель-12» від 20.08.1993 року, ОСОБА_7 являвся членом ЖБК та йому належала квартира АДРЕСА_4, вартість квартири в 6354 крб. сплачена повністю у січні 1985 року(а.с.77).

Згідно ст. 15 «Закону України «Про власність» (який діяв на час спірних правовідносин) у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Це знайшло своє відображення у ст. 384 ЦК України (в редакції 2003р.).

Згідно ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно і реєстраційного посвідчення ЗМБТІ від 10.11.1993 року, ОСОБА_7 являвся власником квартири АДРЕСА_4(а.с.78, 79).

Таким чином судом встановлено, що оскільки спірна квартира була придбана у період шлюбу, то подружжя сумісно сплативши пай у 1985 році, стали власниками квартири в рівних частках, по 1/2 кожному, та мали право розпорядження квартирою.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 сплачував пайові внески за квартиру особисто за власні кошти.

28.09.1998 року померла ОСОБА_6, свідоцтво про смерть(повторне) 1-ЖС № 327087, актовий запис № 8267(а.с.16).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України(в старій редакції), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, чоловік померлої.

Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги за законом є: діти спадкоємця ОСОБА_18, ОСОБА_4 та чоловік ОСОБА_7.

Згідно до довідки восьмої Запорізької державної нотаріальної контори, після померлої ОСОБА_6 до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилась.

Відповідно до копії довідки ЖБК «Строитель-12» від 13.05.2015 року № 159, ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28.08.1970 року по день смерті 28.09.1998 року. У квартирі були зареєстровані та проживали ОСОБА_8 з 28.08.1970 року по 29.08.1977 року та з 19.02.1998 року по 30.04.1998 року, ОСОБА_7 з 28.08.1970 року по день смерті 07.09.2014 року, і позивач ОСОБА_4 з 28.08.1970 року по 25.02.2000 року(а.с.17).

Згідно до копії паспорту ОСОБА_4, він був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.01.1991 року по 28.04.2000 року, і зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 11.05.2000 року(а.с.11, 12).

Відповідно до копії договору купівлі продажу від 24.04.2000 року, ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_5.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, який діяв на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким, за ст. 525 ЦК Української РСР, визнається день смерті спадкодавця. Згідно п.1 ч.1 ст. 548 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову він неї. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.01.2016 року, ОСОБА_18 відмовлено у визнанні за ним права власності, зокрема, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 після смерті матері ОСОБА_6. Згідно до тексту рішення суду, ОСОБА_18 не надав суду належних та допустимих доказів, що він фактично вступив в управління або володіння спірною квартирою відповідно до ст. 549 ЦК УРСР(в ред.1963р.) після смерті матері ОСОБА_6 померлої 28.09.1998 року.

Також рішенням суду констатовано, що спадкоємці першої черги ОСОБА_7 та ОСОБА_4 могли прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном(а.с.5-10).

Таким чином суд вважає, що спадкоємцями першої черги на належну ОСОБА_6 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 являлися на момент смерті її чоловік ОСОБА_7 та син позивач ОСОБА_4.

26.11.2004 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7(Макієвою) Антонідою Артемівною, актовий запис №572(а.с.75).

Відповідно до копії заповіту від 19.03.2014 року, ОСОБА_7 заповів усе своє майно ОСОБА_5(а.с.41 зворот, 74).

07.09.2014 року помер ОСОБА_7, свідоцтво про смерть 1-ЖС № 301594, актовий запис № 5809(а.с.15, 41, 76).

17.09.2014 року ОСОБА_5 звернулася до восьмої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7 померлого 07.09.2014 року(а.с.40 зворот).

17.02.2015 року ОСОБА_18 звернувся до восьмої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7 померлого 07.09.2014 року(а.с.50).

У встановлений законом строк ОСОБА_4 не звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак фактично прийняв її, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав в спірній квартирі із спадкодавцем ОСОБА_6 та був в ньому зареєстрований, вступив у володіння та користування спадщиною та відповідно до вимог ст. 548 ЦК України(в старій редакції) вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері.

Факт прийняття спадщини і постійного проживання позивача у спірній квартирі до смерті та після смерті матері, підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14 у судовому засіданні, письмовими доказами: довідкою ЖБК «Строитель-12» від 13.05.2015 року № 159; копією паспорту з відмітками про реєстрацію; рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2015 року; копією договору купівлі продажу від 24.04.2000 року.

Пояснення у судовому засіданні свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16 не вказують на факт того, що позивач відразу після смерті матері переїхав проживати до іншого житла, а навпаки свідчать про те, що свідки ще деякий час після смерті ОСОБА_6 бачили позивача у спірній квартирі.

Пояснення у судовому засіданні свідка ОСОБА_17 суд сприймає критично з приводу фактичних обставин, так як вказівка на те, що «позивач ще за життя батьків купив собі квартиру, та коли померла його матір він мешкав вже в іншій квартирі» спростовується письмовим доказом відповідно до якого позивач придбав квартиру 24.04.2000 року вже після смерті матері. Також перебування у шлюбі позивача було з 1994 року по 1997 рік(а.с.12), до смерті матері.

З огляду на наведене, встановлені у судовому засіданні обставини, які підкріплені належними доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.10, 11, 57, 60, 61 ЦПК України, ст. 384, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. 525, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_6 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 28 вересня 1998 року.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Запорізької області, протягом 10 днів.

Суддя: