У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Касьяна О.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Вінницька міська рада, про відновлення межі земельної ділянки та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 01 листопада 2004 року він придбав ј частину житлового будинку АДРЕСА_1. Із належної частки 1/10 частину подарував ОСОБА_5 Власниками інших частин вказаного домоволодіння є ОСОБА_8, частка якого становить 8/25, та ОСОБА_9, якій належить 43/100 частини будинку. Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 12 квітня 1955 року № 3/382 за вказаним будинком закріплено земельну ділянку площею 1 630 кв. м. Станом на 12 вересня 2001 року під час обміру вказаної земельної ділянки її площа становила 1 485 кв. м, а згідно з даними КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 14 вересня 2005 року площа останньої складає 1 374 кв. м. Зазначають, що після таких обмірів площа ще більше зменшилась, оскільки ОСОБА_8 передав частину земельної ділянки спільного користування власнику суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_6, який перемістив межу, що відведена до будинку АДРЕСА_1 Рішенням Ленінського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2002 року встановлено порядок користування земельною ділянкою за останньою адресою, однак зазначене не було виконано. Посилаючись на наведене та на те, що співвласники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належні їм частки будинку передали іншим особам, з якими стали виникати конфлікти, крім того, огорожу, яку вони побудували для запобігання подальшого руйнування будинку та його укріплення, було знято ОСОБА_6 та пошкоджено межові знаки між суміжними земельними ділянками, просили суд: відновити межу, яка поділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 у м. Вінниці; зобов'язати ОСОБА_6 відновити межові знаки між вказаними земельними ділянками; встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку АДРЕСА_1 з урахуванням їх часток в будинку та відповідної частки господарських будівель та споруд.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 квітня

2010 року позов задоволено.

Відновлено межу, яка поділяє земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 у м. Вінниці відповідно до варіанту № 1 встановлення порядку користування земельною ділянкою площею

1 485 кв. м висновку судової будівельно-технічної експертизи

від 25 вересня 2001 року та рішення районного суду м. Вінниці

від 26 квітня 2002 року.

Зобов'язано ОСОБА_6 відновити огорожу (металеві знаки) між вказаними земельними ділянками.

Варіант № 1 (додаток № 20) висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 лютого 2010 року № 2270/2271 про встановлення порядку користування земельною ділянкою 1 485 кв. м по АДРЕСА_1 вважати невід'ємною частиною рішення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 липня

2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно п. п. 4.1, 4.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян у межах населених пунктів, вирішують органи місцевого самоврядування. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом (ч. ч. 3, 4 ст. 158 ЗК України).

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що питання про відновлення спірної межі не вирішено в установленому законом порядку, між сторонами існує спір щодо меж земельних ділянок, рішення органів місцевого самоврядування про його вирішення не приймалось. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, правильно зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26 квітня 2002 року встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку АДРЕСА_1, а таке рішення в силу приписів ч. 1 ст. 14 ЦПК України є обов'язковим для виконання, в тому числі й для осіб, які пізніше придбали/стали користуватися тощо відповідною часткою у спільній власності на житловий будинку.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 липня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
О.П. Касьян О.В. Попович