Номер провадження: 22-ц/785/3459/16
Головуючий у першій інстанції Лепеха В. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Козак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності на рухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 2 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 26 січня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 13 липня 2007 року придбав на підставі генеральної довіреності у ОСОБА_4 транспортний засіб автомобіль марки «Ваз», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сплативши 6500,00 доларів США. В ході користування автомобілем, транспортний засіб було затримано та поміщено на штрафну площадку в зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 кредитних зобов'язань. Посилаючись на вказані обставини, вважаючи себе власником транспортного засобу, позивач ОСОБА_3 просив визнати його власником транспортного засобу автомобіля марки «Ваз», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зобов'язати відділ безпеки дорожнього руху повернути йому транспортний засіб (а.с.2-3).

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав.

Третьою особою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пояснень, заперечень не надано.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 2 березня 2016 року в позові відмовлено (а.с.41-44).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів правомірного набуття ОСОБА_3 права власності на транспортний засіб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, встановлено, що автомобіль марки «Ваз» моделі 21214, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2, виданим РЕВ-12 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 13 жовтня 2007 року (а.с.9).

13 жовтня 2007 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси, пов'язані з експлуатацією та продажем (орендою, позичкою) транспортного засобу автомобіля марки «Ваз» - 21214, реєстраційний номер НОМЕР_1, строком до 13 жовтня 2017 року (а.с.7,8).

10 січня 2016 року транспортний засіб затримано в порядку розшуку згідно постанови №46299416 від 23 лютого 2015 року державного виконавця ВДВС Савранського РУЮ Одеської області в порядку примусового виконання виконавчого листа №512/8669/14-ц, виданого Савранським районним судом Одеської області 22 грудня 2014 року на стягнення з ОСОБА_4 на користь КС «Світовид» заборгованості за кредитним договором №57/к14 від 31 березня 2014 року в сумі 26363,68 грн.(а.с.11-13).

26 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогою визнати його власником транспортного засобу, який купив у ОСОБА_4 13 жовтня 2007 року з повною виплатою обумовленої вартості 3 січня 2008 року та яким володіє більше п'яти років.

Право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4.5 ст.203 ЦК України).

Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України).

Таким чином, для договору купівлі-продажу транспортного засобу обов'язковою є письмова форма.

Купівля-продаж є двостороннім правочином.

Представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає, зокрема, на підставі договору (ст.237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ст.244 ЦК України).

Довіреність є документом, що підтверджує особу і повноваження представника на право вчиняти правочин з третіми особами від імені та в інтересах довірителя. Довіреність - односторонній правочин, в якому висловлено волю однієї особи (довірителя). Згода представника на видачу довіреності не потрібна, однак він має право відмовитись від виконання дій, на які його уповноважує доручення.

Представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності (п.1 ч.1 ст.248 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що спірний транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_4 Тільки ОСОБА_4 належать права володіння, користування, розпорядження належним йому транспортним засобом як майном. Реалізуючи права власника на власний розсуд, ОСОБА_4 13 жовтня 2007 року вчинив односторонній правочин, а саме на підставі усного договору доручення з повіреним ОСОБА_3 уповноважив останнього представляти його інтереси в органах ДАІ, нотаріату, страхування, СТО, автогаражних кооперативах та будь-яких інших компетентних органах, установах, організаціях не залежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, пов'язані з експлуатацією та продажем (орендою, позичкою) належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, виданого РЕВ 12 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 13 жовтня 2007 року, автомобіля марки «Ваз» моделі 21214, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність (односторонній правочин) посвідчено 13 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Кривоозерського районного нотаріального округу Миколаївської області Білявською Т.П. за реєстровим №1340, строком дії довіреності до 13 жовтня 2017 року. Дійсність довіреності не оскаржено, таку не скасовано (а.с.7, 8).

Таким чином, 13 жовтня 2007 року ОСОБА_4 висловив свою волю щодо визначення особи як то ОСОБА_3 і наділення його правом розпорядження від його імені належним йому майном. Даний правочин не створив переходу права власності на транспортний засіб від ОСОБА_4 до ОСОБА_3, останній не набув права володіння, користування, розпорядження на спірний транспортний засіб. Купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох осіб. 13 жовтня 2007 року мала місце дія однієї особи, а саме ОСОБА_4 (видача довіреності), і не було погодженої дії двох осіб, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обов'язку, обумовленого цим правом.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що 13 жовтня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Надана ОСОБА_3 розписка про отримання ОСОБА_4 за автомобіль грошових коштів в сумі 32825,00 грн. та про відмову ОСОБА_4 від права власності на автомобіль не є передбаченою пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України письмовою формою договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_4 проти позову не заперечував, однак ця обставина не є безумовною підставою для задоволення позову. Сторони суду не обґрунтували, чому 13 жовтня 2007 року було посвідчено довіреність, а не договір купівлі-продажу транспортного засобу, чому не було вчинено таких дій в подальшому.

Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність).

У сенсі положень статті 344 ЦК України для набуття права власності за давністю володіння необхідне дотримання таких умов:

1) фактично володіти річчю слід добросовісно, тобто заволодіння має бути правомірним;

2) володіння має бути без титульним (це означає, що яким би довгостроковим не був договір, на підставі якого виникло володіння річчю, це володіння не може слугувати для виникнення набувальної давності);

3) добросовісне володіння має бути відкритим, а володілець має ставитися до речі як до своєї;

4) володіння має бути безперервним;

5) якщо титульний (законний) володілець пропустив строк позовної давності про витребування майна з чужого незаконного володіння, то строк спливу позовної давності не може починатися раніше закінчення строку спливу позовної давності, інакше фактичного володільця не можна визнати добросовісним.

Зі змісту статті 344 ЦК України випливає, що позивач як володілець майна протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, що він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на рухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Аналіз наявних в справі матеріалів вказує на те, що спірний автомобіль має власника як то ОСОБА_4, володіння та користування транспортним засобом ОСОБА_3 здійснювалось на підставі довіреності. Правові підстави для задоволення позову про набуття права власності на транспортний засіб на підставі статті 344 ЦК України за набувальною давністю за таких обставин відсутні, суд першої інстанції з цим визначився правильно.

Сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довів належними і допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 2 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання права власності на рухоме майно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Н.Д.Плавич