У Х В А Л А

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі "Південнобузька" від 23 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на об'єкт нерухомого майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2015 року, скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі "Південнобузька" від 23 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 9 квітня 2008 року, а саме житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, визнання права власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в указаній справі.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 6, 51 Закону України "Про третейські суди";

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статті 389-1 ЦПК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини другої статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України), статті 369 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року, 30 вересня 2015 року, а також постанови Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1568цс15, 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення третейського суду, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що оскаржуване рішення третейського суду ухвалено некомпетентним органом, вказаним рішенням вирішено питання про права та обов'язки ОСОБА_5, яка не була стороною третейської угоди, не брала участі в розгляді третейської справи, згоди на укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку не давала, оскаржуваним рішенням третейського суду істотно порушені права ОСОБА_5, як співвласника спірного житлового будинку, яку позбавили власності, оскільки спірний житловий будинок є її єдиним місцем проживання.

Ухвалами колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року, 30 вересня 2015 року, що надані заявником для порівняння, скасовано судове рішення суду апеляційної інстанції, яким відмовлено в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, а також судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про скасування рішення третейського суду, а справи передані на новий розгляд відповідно до судів апеляційної та першої інстанцій.

Проте вказані ухвали суду касаційної інстанції не містять правових позицій щодо спірних правовідносин, а вказують на допущені судами порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ, тому вказані ухвали не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Як зазначено вище, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, що надана заявником для порівняння, скасовано ухвали судів першої та апеляційної інстанцій про скасування рішення третейського суду, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Проте зазначена ухвала суду касаційної інстанції не містить правової позиції щодо спірних правовідносин, а вказує на допущені судами порушення норм процесуального права, нез'ясування належним чином фактичних обставин справи, тому вказана ухвала не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, передбачена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постановами Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року, 21 жовтня 2015 року, 27 січня 2016 року, що надані заявником для порівняння, скасовані судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалено нові рішення, якими у задоволенні позовів про визнання договорів іпотеки недійсними, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Судові рішення скасовані, зокрема з тих підстав, що судом встановлено, що на час укладення договору іпотеки банк не знав і не міг знати про те, що спірне нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності подружжю і що одним із них не надано іншому згоди на укладення спірних договорів. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за заявою ОСОБА_5 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі "Південнобузька" від 23 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на об'єкт нерухомого майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27 листопада 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко