У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Мельник С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 29.03.2016 року та до повноліття дитини.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, оскільки розмір аліментів не відповідає його реальним щомісячним доходам.

Відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, частково утримує повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачем на надано доказів, що ОСОБА_3 отримує будь-які доходи у звязку із неофіційним працевлаштуванням, а тому спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн.

Визначений судом розмір аліментів є значно завищеним та не відповідає засадам розумності і справедливості.

Просить суд змінити оскаржуване рішення, зменшивши розмір аліментів з 1000 грн до 550 грн.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 567/287/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_8

Провадження № 22-ц/787/1195/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_9

скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 2006 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

19 липня 2009 року у них народилася донька - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ № 100341 від 29.07.2009 року (а.с. 5).

Сторони спільно не проживають.

Відповідач не надав доказів, які б свідчили про надання ним достатньої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, яка проживає з позивачкою.

Конституція України, як ОСОБА_10 в державі, проголошує, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним з важливих прав дитини є її право на утримання, тобто забезпечення їй належного рівня життя, складовими якого виступають забезпечення повноцінного харчування, навчання, проживання, виховання.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи вимоги ст.ст. 180-184 СК України, зважаючи на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд дійшов обґрунтованого висновку стосовно встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

У матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.04.2016 року № 21855432, згідно якого ОСОБА_3 займався підприємницькою діяльністю, а саме роздрібною торгівлею автомобілями (а.с. 39).

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлюючи розмір аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав та врахував, що на частковому утриманні відповідача перебуває його син ОСОБА_7, який продовжує навчання, а тому задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1000 грн.

ОСОБА_3 не надано, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а судом не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати останнім аліменти у встановленому судом першої інстанції розмірі та наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів місцевий суд, відповідно до правил ст. 182 СК України, вірно врахував матеріальне становище платника аліментів і прийшов до правильного висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн щомісячно.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини справи та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

ОСОБА_11 ОСОБА_9

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2