АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Клінчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015р. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

у серпні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_1, в рахунок погашення боргу у сумі 4 275 746,18грн., шляхом визнання права власності за ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 16 квітня 2007р. уклав з відповідачем кредитний договір № 55, відповідно до якого позичальник отримав 200 000 доларів США строком до 12 квітня 2027р. та сплатою 10% річних за користування кредитом. Додатковою угодою від 16 квітня 2007р. були визначено, що позичальнику надається транш у сумі 160 000 доларів США на строк до 12 квітня 2027р., які позичальник зобов'язався повернути та сплачувати проценти.

Позивач стверджував, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку із чим станом на 21 серпня 2015р. виникла заборгованість у сумі 184 909,46 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 142 989,57 доларів США, заборгованості за процентами у сумі 41 919,89 доларів США та пені у сумі 195 502,05грн.

Позивач посилався на те, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 квітня 2007р. між банком та відповідачем був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 за умовами якого передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за банком у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням суду від 19 листопада 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/1212/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки звернення стягнення на предмет

- 2 -

іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем передбачено умовами іпотечного договору.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення відповідача та його представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 16 квітня 2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 55, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 200 000 доларів США строком до 12 квітня 2027р., а позичальник зобов'язався погашати кредитну заборгованість та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10% річних.

16 квітня 2007р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої банк надав позичальнику транш кредиту у сумі 160 000 доларів США на строк до 12 квітня 2027р.

16 квітня 2007р. між сторонами був укладений іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку у іпотеку квартиру АДРЕСА_1, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 55 від 16 квітня 2007р.

Пунктом 3.2.3. кредитного договору сторони визначили, що кредитодавець має право у разі несвоєчасного погашення кредиту та/або процентів вимагати дострокового погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування та сплати відповідних штрафних санкцій.

Пунктом 3.2.5. кредитного договору встановлено право кредитодавця звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання позичальником будь-яких зобов'язань по поверненню кредиту і сплаті процентів.

Пунктом 6.1.7. іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя отримати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Згідно пункту 8.3. іпотечного договору сторони визначили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Згідно наданого суду першої інстанції позивачем розрахунку заборгованості відповідачем останній платіж було здійснено 9 липня 2014р., у зв'язку із чим виникла заборгованість і право банку на вимогу про дострокове повернення кредиту. Дану обставину не заперечував відповідач під час судового розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про

- 3 -

задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові 6-1851цс15 від 30 березня 2016р.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою

підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності

на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 8.5.1. іпотечного договору визначено, що у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець цим договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Отже, сторони визначили умовами договору порядок набуття банком права власності на предмет іпотеки, а позивачем суду не було надано доказів неможливості виконання умов договору у визначений сторонами спосіб, а також письмове рішення банку про придбання предмета іпотеки у власність, а відтак, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права

- 4 -

звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки на підставі рішення суду право власності не набувається, а сторонами у договорі визначений порядок набуття банком права власності на предмет іпотеки і позивачем не було надано доказів неможливості виконання умов договору.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відхилити, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: