Головуючий суду 1 інстанції - Скворцова В.Г.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 409/398/16-ц
Провадження № 22ц/782/416/16
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Гаврилюка В.К., Фарятьєва С.О.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав, передбачених ст. 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 квітня 2016 року та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, оскільки вважає, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою судді Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. В ухвалі зазначалося, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме не сплачено судовий збір та не надано докази: договір застави від 20.11.2010 року в редакції згідно додаткової угоди від 20.11.2011 року, матеріали справи № 437/8018/13-ц Ленінського суду м. Луганська, а також докази отримання ОСОБА_3 в позику грошову суму в розмірі 6200 доларів США, довіку з банку про те, який курс долара по відношення до гривні становить на 12.02.2016 року.

Постановляючи ухвалу від 18 квітня 2016 року, суд виходив із того, що не зважаючи на зазначені в ухвалі вимоги та термін для виправлення недоліків позовної заяви, позивачем ці вимоги не виконані.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Постановляючи ухвалу, суд не звернув належної уваги на те, що позивач має право на обґрунтування своїх вимог саме тими обставинами, які він вважає за потрібне вказати в позовній заяві та надає ті докази, які вважає за потрібне подати, оскільки згідно ст. 11 ЦПК України суд повинен розглядати цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України в позовній заяві позивач повинен тільки зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, а не їх надати, як про це зазначив суд в ухвалі.

Встановлення фактичних обставин справи, а також відповідності викладених в тексті позовної заяви обставин фактичним обставинам, з'ясування того, які докази подані чи подаються для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизначених обставин за діючим цивільно-процесуальним законодавством віднесено не до стадії відкриття провадження у справі, а вирішується судом на стадіях попереднього розгляду справи та розгляду справи по суті. Згідно ст. 130 ЦПК України саме у попередньому судовому засіданні, яке проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи, якщо спір не врегульовано, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову, визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню, з'ясовує, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, та встановлює строк їх подання, за клопотанням осіб, що беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків, вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

Також, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху зазначив те, що позивачем не сплачено судовий збір.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем 04 березня 2016 року суду направлявся лист (а.с. 11), в якому позивач зазначив про те, що судом не вирішено його клопотання, заявлене в позовній заяві, про звільнення або відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 10 березня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про звільнення від сплати судових витрат або відстрочки сплати витрат до винесення рішення по справі, надано строк для сплати судового збору до 01.04.2016 року .

В пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2010 року зазначено, якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху має бути зазначено правильний порядок сплати, тобто банківські реквізити та/або розмір судового збору.

Проте, постановляючи ухвалу від 22 лютого 2016 року та ухвалу суду від 10 березня 2016 року, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище положення норм права та, залишаючи позовну заяву без руху з причини не сплати судового збору, не вказав розмір судового збору, порядок сплати та банківські реквізити, на які має бути сплачено судовий збір.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання ухвали суду від 10 березня 2016 року направлена заява від 23.03.2016 року, яка отримана судом 29.03.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.с. 15). Однак, ухвалу про повернення заяви суд постановив без урахування заяви від 23.03.2016 року, аналізу якої не надано в цій ухвалі.

Також, встановлюючи ухвалою суду від 10 березня 2016 року строк для сплати судового збору до 01 квітня 2016 року, суд не звернув уваги на те, що це суперечить вимогам ч. 1 ст. 121 ЦПК України, відповідно до якої строк для усунення недоліків не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, достатніх підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу у суду першої інстанції не було.

Таким чином, колегія суддів вважає, що питання про можливість відкриття провадження у справі вирішено з порушенням порядку, встановленого для його вирішення, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 119, 121, 303, 312, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 квітня 2016 року скасувати, справу направити в суд першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у встановленому законом порядку.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: