АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/9198/15-ц Головуючий в І інстанції Гонтар Д.О.
Номер провадження №22-ц/791/1444/16-ц Доповідач: Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20.06.2007 року між нею та Закритим акціонерним товариством «ОСОБА_6 банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір №HEH2G100000092, за яким їй надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 48150 доларів США, з яких 36000 доларів США - на купівлю квартири, та 12500 доларів США - на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць (12% річних), на строк до 20.05.2037 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, в цей же день, між банком та нею укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за №1532.

Позивачка зазначає, що в кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, графіку щомісячного погашення кредитної заборгованості та умови, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, визнані обовязковими, а зазначена в пункті 7.1 сума щомісячного платежу достатня тільки для часткового погашення відсотків по кредиту та є для неї незрозумілим.

Крім того, вважає несправедливим положення п. 2.3.3. кредитного договору, згідно якого банк на власний розсуд має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, відсотків й комісії за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення, а також підвищення процентної ставки з 12 % до 14 % річних без укладення додатковим угод до кредитного договору.

Посилаючись на те, що кредитний договір є таким, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства, просила суд поновити їй строк звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин, визнати недійсним кредитний договір №HEH2G100000092 від 20.06.2007 року, укладений між нею та Закритим акціонерним товариством «ОСОБА_6 банк «Приватбанк», іпотечний договір від 20.06.2007 року, укладений між нею та банком, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за №1532.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство ОСОБА_6 «Приватбанк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8, яка діє від імені ОСОБА_5, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20.06.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником прав та обов?язків якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №HEH2G100000092 ( далі по тексту Договір), за умовами якого позивачці надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 48150 доларів США, з яких 36000 доларів США - на купівлю квартири, та 12500 доларів США - на сплату страхових платежів у випадку та згідно прядку, передбачених п.п. 2.1.3.,2.2.7 укладеного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць (12% річних), на строк з 20.06.2007 р. по 20.06.2037 р. включно /а.с.18-20/.

Сторони погодили, що щомісячний платіж складає 446,93 долари США, який складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагород, комісії (п. 7.1 Договору).

Пунктом 2.3.1 Договору передбачено, що банк в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон?юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на які збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка за кредитами або пропорційно збільшенню курсу долара США.

В п.2.3.3 Договору сторони передбачили, що при виникненні певних подій, перелік яких зазначений в цьому пункті, банк на власний розсуд має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212.611, 651 ЦК України, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором.

20.06.2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно з яким позивачка передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 /а.с.21-24/.

Отже, позивачка особисто підписала кредитний договір, чим підтвердила, що ознайомлена із умовами кредитування, крім того, вона тривалий період часу виконувала умови кредитного договору від 20.06.2007 року, оскільки до суду з цим позовом звернулася лише у липні2015 року.

Листом від 03.10.2008 року банк повідомив ОСОБА_5, що з 27.11.2008 року буде збільшено процентну ставку за кредитним договором №HEH2G100000092 від 20.06.2007 року до 14,04% на рік. В разі незгоди позивача з такими змінами запропоновано звернутися до відділення банку та погасити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі /а.с.25/.

Таке підвищення відсоткової ставки узгоджувалося з п. 2.3.1 кредитного договору.

Позичальник не зверталася до банку із письмовими заявами або позовами до суду щодо незгоди з підвищенням відсоткової ставки по кредиту і до жовтня 2014 року належним чином виконувала зобовязання за договором, що свідчить про її згоду на таке підвищення.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивачка зазначала про те, що в кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, графіку щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсутні умови, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, визнані обовязковими, а зазначена в пункті 7.1 сума щомісячного платежу достатня тільки для часткового погашення відсотків по кредиту та є для неї незрозумілим. Крім того, вважає несправедливим положення п. 2.3.3. кредитного договору, згідно якого банк на власний розсуд має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, відсотків й комісії за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення, а також підвищення процентної ставки з 12 % до 14 % річних без укладення додатковим угод до кредитного договору.

Визнаючи недійсними кредитний та іпотечний договори, суд першої інстанції виходив із того, що в кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які Правилами визнані обовязковими, не наданий окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, а відтак, відповідно до п.2 ч.1ст. 11, ст. 18, 21 Закону України „Про захист прав споживачів, умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов?язків на погіршення становища споживача.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У частині 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення додаткових угод до кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення додаткових угод до кредитного договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення додаткових угод до кредитного договору) передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедуру виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Відповідно до правової позиції, прийнятій Верховним Судом України по справі № 6-89цс/12 від 26.09.2012 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку».

Отже, доводи позивачки щодо безпідставного підвищення процентної ставки за кредитним договором є такими, що не ґрунтуються на законі, а тому не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність правових підстав для визнання недійсними основного договору і похідного зобов'язання - договору іпотеки, який укладено на забезпечення кредитного договору, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_5 у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1212, 64 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_3