Ухвала

іменем України

13 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_6 66 557,03 долара США заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 22 лютого 2007 року між АТ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав йому кредит на суму 50 000 доларів США строком до 20 лютого 2017 року, а він зобов'язався їх повернути та сплатити 14 % річних за користування коштами.

28 листопада 2012 року за договором факторингу ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за цим кредитним договором.

Боржник не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого станом на листопад 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 66 557,03 долара США, з яких: 33 796,58 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 4 782,82 долара США - заборгованість за відсотками, та 27 977,63 долара США - пеня.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 серпня 2014 року, у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до цього суду.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову із інших підстав.

У касаційній скарзі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів передачі йому права вимоги за договором кредиту та повідомлення боржника про перехід права вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог щодо наявності договірних зобов'язань за кредитним договором та їх невиконання боржником.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанції не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції цим вимогам закону не відповідає.

Судами установлено, що 22 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав йому, а він отримав 50 000 доларів США на строк до 20 лютого 2017 року та зобов'язався повернути кошти і сплатити 14 % річних за користування ними.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, за яким банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників, зокрема, і за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Матеріали справи містять досудову вимогу від 15 листопада 2013 року, відправлену 19 листопада 2013 року, якою ОСОБА_6 повідомлено про укладення договору факторингу та вимогу виконати зобов'язання за кредитним договором.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не перевірив доводів позивача про те, що ним надано всі письмові докази, що підтверджують законність та наявність у нього права вимоги за кредитним договором, укладеним 22 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_6, у зв'язку із передачею йому права вимоги за договором факторингу, укладеним з ПАТ «Сведбанк», і сума боргу, на яку передано право вимоги за цим договором, визначена у реєстрі заборгованості від 28 листопада 2012 року, не надав їм належної оцінки та не дослідив їх, доводів апеляційної скарги не спростував, а пославшись на те, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не надав суду оригінали або належним чином засвідчені банком копії первинних документів про видачу та отримання кредиту відповідачем, його погашення і виникнення боргу та його розмір, зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні позову.

При цьому не врахував, що факт укладення договору кредиту, отримання коштів, виникнення боргу та укладення договору факторингу ніким не оспорюється та визнається відповідачем, а відтак не з'ясував, чи потребують ці обставини доказуванню, як передбачено ст. 61 ЦПК України, та чи надав відповідач будь-які докази, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, на спростування факту виникнення суми боргу та його розміру.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції, як визначено ч. 4 ст. 338 ЦПК України, та не виконав вказівки суду касаційної інстанції, не надав оцінки витягу з реєстру заборгованості боржників, який містить кредитний договір від 22 лютого 2007 року, укладений із ОСОБА_6, та не врахував, що на підтвердження цих обставин ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надало завірену копію договору про відступлення прав за іпотечними договорами та виписку з додатку № 1 до зазначеного договору.

Отже, не встановив, на яку суму позивач набув право вимоги до відповідача та з чого вона складається і чи підлягає стягненню, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до цього суду, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити, рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович