Справа № 405/5637/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі :

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі: Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свій позов тим, що відповідно до укладеного договору № KGAWGK01583675 від 30.09.2005 року банк зобов»язався надати відповідачеві кредит у розмірі 33 600,00 доларів США на термін до 30.09.20215 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими кредитним договором .

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Позивач повністю виконав взяті на себе зобов»язання. В порушення умов договору та норм діючого законодавства відповідач зобов»язання за вказаним договором не виконує, станом на 14.07.2015 року заборгованість складає 149 941,63 доларів США, з яких: 27 016,28 доларів США заборгованість за кредитом; 44 403,39 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 085,76 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 74 436,20 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Загальна сума заборгованості складає 149 941,63 долар США, що за офіційним курсом НБУ від 14.07.2015 року складає 3 292 718,19 грн. Згідно наданих уточнень до позову від 08.09.2015 року сума заборгованості складає 119 823,33 долари США, що за офіційним курсом НБУ від 14.07.2015 року складає 2 631 603,69 грн.

Посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на норми діючого законодавства, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості та судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, виходячи з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на надані заперечення відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Крім того, надала суду заяву про застосування строків позовної давності до даних правовідносин.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № KGAWGK01583675 від 30.09.2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії розмірі 37 200,00 доларів США на наступні цілі: купівля квартири 33 600 доларів США, а також 3 600 доларів США на сплату страхових платежів строком до 29.09.2015 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтями 526, 612 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку на користь банку передана квартира загальною площею 118,92 кв.м, яка розташована в м. Кіровограді по вулиці Карла Маркса (ОСОБА_2), 6/3 кв. 29 та належить відповідачу на праві власності.

Судом встановлено, що позивачем повністю виконані зобов»язання, відповідно до умов договору. В свою чергу, банком відповідачу нарахована заборгованість, яка станом на 14.07.2015 року складає 119 823,33 долари США, що за офіційним курсом НБУ від 14.07.2015 року складає 2 631 603,69 грн.

Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені Договором або Законом.

За ст. ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.01.2010 року (справа № 2-254/10) з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість згідно кредитного договору № KGAWGK01583675 від 30.09.2005 року в сумі 30 118,30 доларів США, відносно гривні еквівалентно 231 910,91 грн. та судові витрати по справі. вказане рішення частково виконане.

Крім цього, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2012 року (справа № 1111/6765/12) задоволено вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGAWGK01583675 від 30.09.2005 року в сумі 536 362,71 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 118,92 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки, посвідченого 30.09.2005 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 4498) Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» (49094 м. Дніпропетровськ вулиця Набережна Перемоги, 50 ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отаманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу квартири. Вказане рішення не набрало законної сили.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 року (справа № 405/1795/13) відповідача та його неповнолітніх дітей виселено із вищезазначеної квартири. Вказане рішення скасоване.

Враховуючи вказані обставини, судом відмічається, що умовами кредитного договору № KGAWGK01583675 від 30.09.2005 року укладеного між позивачем та відповідачем визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначені договором (п.1.1). Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 621,27 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором. Із розрахунку заборгованості, наданому банком суду, вбачається, що позичальник з березня 2006 року почав порушувати свої зобовязання по кредитному договору.

Як зазначалось вище 17.02.2009 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з позичальника. Рішенням від 22.01.2010 року позов було задоволено та стягнуто з відповідача 30 118,30 доларів США. І тільки в серпні 2015 року за минуванням трьох років банк знову звернувся до суду про додаткове стягнення по кредитному договору заборгованості яка складається як із заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії та пені.

При цьому, за загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦКУкраїни обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. В даному випадку позивачем пеня нарахована починаючи з квітня 2006 року, що є порушенням діючого законодавства.

Крім того, ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Пункт 5 ч. 3. ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнано несправедливими умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позичальником взято кредит в сумі 37 200,00 доларів США, погашено більше 30 тисяч доларів США. При цьому рішенням Ленінського райсуду м. Кіровограда від 22.01.2010 року уже стягнуто заборгованість в сумі 30 118,30 доларів США по тілу кредиту в повному обсязі, по відсоткам, пені та комісії. Банк в своїх позовних вимогах не зазначає з яких складових (процентів, пені та комісії) складається сума, яку він просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч.3ст.549 ЦК).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банкуУкраїни,щодіялауперіод,заякийнараховуваласьпеня.

Виходячи із зазначеного, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені повязано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової для іноземної валюти, то пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України гривні. Нарахування пені Приватбанком в валюті є таким, що не відповідає вимогам Закону.

У постановах Верховного Суду України відображена правова позиція стосовно того, що у випадку якщо в кредитному договорі передбачена можливість вимоги банку дострокового повернення всіх кредитних грошових коштів внаслідок порушення кредитного зобовязання, то в момент настання відповідних порушень банк набуває право звертатися до суду з позовом про повернення всієї суми заборгованості і відповідно змінюється строк виконання кредитного зобов»язання в повному обсязі.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог ст. 257-258 ЦКУ встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Згідно ст. 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності до правовідносин, які виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового забору при зверненні в суд, за його рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 257, 258, 261, 267, 526, 611, 612, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11,60, 88, 212 215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда Шевченко