Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Юровська Г.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ДовганьОксана Ярославівна, про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що 18 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 83/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 30 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних строком до 17 липня

2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 18 липня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № 83/2008-1, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зазначеному договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність.

Позивачка вважає, що вказане застереження про задоволення вимог іпотекодержателя суперечить вимогам ст. 203 ЦК України, порушує її права і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки квартира, передана в іпотеку, була придбана позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 під час шлюбу, тому вона є спільною власністю подружжя.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пунктах 5.3, 5.4 договору іпотеки

від 18 липня 2008 року № 83/2008-1, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4, а саме:

- визнано недійсним п. 5.3 вказаного іпотечного договору в частині слів: «…або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя»;

- визнано недійсним п. 5.4 цього іпотечного договору у повному обсязі, а саме: «5.4. За рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися наступним чином (договір про задоволення вимог іпотекодержателя):

5.4.1. У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець - майновий поручитель передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмету іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна предмету іпотеки, який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна позичальника. Витрати на проведення експертної оцінки предмету іпотеки покладаються на іпотекодавця - майнового поручителя або позичальника.

Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець - майновий поручитель засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець - майновий поручитель засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем - майновим поручителем.

5.4.2. У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку». При цьому, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін не менше його заставної вартості, визначеної у п.1.6 цього договору з урахуванням зносу, або шляхом експертної оцінки. Витрати на проведення експертної оцінки покладаються на позичальника.

Розподіл виручки від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Заборгованість позичальника за кредитним договором вважається погашеною в день отримання від покупця коштів за предмет іпотеки у повному обсязі. У випадку, якщо іпотекодержатель не має можливості укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки за ціною, зазначеною в цьому пункті, іпотекодержатель має право укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки з визначенням ціни предмета іпотеки на підставі оцінки предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид предмета іпотеки».

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», оскільки укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а не розпорядження майном. Надавши згоду на передачу ПАТ «Кредобанк» в іпотеку належного ОСОБА_4 майна і право визначати йому самостійно умови такого забезпечення, позивачка, тим самим, погодилася й на те, що на нього відповідно до законодавства може бути звернуто стягнення, в тому числі, й у визначений умовами іпотечного договору позасудовий спосіб.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Довгань Оксана Ярославівна, про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Черкаської області

від 26 січня 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Г.В.Юровська