У Х В А Л А

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, ухали Апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року та рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 5 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про витребування майна,

в с т а н о в и в :

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 5 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено, зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У березні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, ухали Апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року та рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 5 червня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 216, 388 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, додала постанови Верховного Суду України від 3 та 17 жовтня 2011 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відхиляючи касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 суд касаційної інстанції зазначив, що суди відмовляючи в задоволенні позову дійшли обґрунтованого висновку про те, що оскільки цивільно-правовими наслідками визнання недійсними укладеного на прилюдних торгах договору відповідно до статті 216 ЦК України є реституція, то в такому разі відчужене майно повертається організатору торгів для повторної організації проведення торгів, а не боржнику. Крім того, право на звернення з віндикаційним позовом у порядку статті 388 ЦК України має лише власник майна.

У правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 3 жовтня 2011 року (справа № 6-98кс11) зазначено, що Вищий господарський суд України у порушення вимог частини другої статті 388 ЦК України, яка містить заборону витребування майна у добросовісного набувача тільки в тому випадку, якщо це майно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень, дійшов висновку, що продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісного набувача, у якого майно не може бути витребуване власником за будь-яких умов.

У постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року (справа № 6-103гс11) суд дійшов висновку, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором права відчужувати це майно.

Правовий висновок суду касаційної інстанції у справі, яка переглядається, не суперечить викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постанови Верховного Суду України від 3 і 17 жовтня 2011 року не є судовими рішеннями суду касаційної інстанції, ухваленими у порядку визначеному главою 2 розділу V ЦПК України, тому на них не може здійснюватись посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_10, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про витребування майна за заявою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, ухали Апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року та рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 5 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко