Головуючий суду 1 інстанції - Чернік А.П.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 417/1105/15-ц
Провадження № 22ц/782/389/16
УХВАЛА

Іменем України

16 травня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів -Луганської В.М., Гаврилюка В.К.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Марківського районного суду Луганської області від 30 березня 2016 року

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.09.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 4700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами банку складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.06.2015 року за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 22226 грн. 84 коп.

Під час розгляду справи позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 14.07.2012 року по 14.07.2015 року в сумі 8958,10 грн. та судові витрати.

РішеннямМарківського районного суду Луганської області від 30 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач на день звернення до суду пропустив строк позовної давності.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", правонаступником усіх прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", та відповідачем укладений договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з правом банку змінювати кредитний ліміт.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Із матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору відповідач надав згоду на те, що заява позичальника разом із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом, що є доказом того, що сторони погодилися з умовами договору. Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

Згідно заяви позичальника від 19.09.2008 року, відповідач був ознайомлений та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Також своїм підписом відповідач підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.

Відповідно до умов зазначеного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив для відповідача картковий рахунок та видав платіжну картку зі строком дії до 12/2011 року.

У відповідності до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якою відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами в звітному періоді) складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн., та строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 30.06.2015 року за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 22226,84 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив заявлені позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 14.07.2012 року по 14.07.2015 року в сумі 8958,10 грн. та судові витрати.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В статі 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦЦК Україния).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений у заяві і пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Відповідно до умов укладеного сторонами договору повернення кредиту та сплата процентів за користування кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі та строки, встановлені тарифами банку.

Так, у відповідності до довідки об умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якою відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами в звітному періоді) складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктами 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою»).

Отже умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року №6-103цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи строк дії картки, яка була видана ОСОБА_2, встановлений 12/11.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що сторони встановили як кінцевий строк повернення кредиту, а саме грудень 2011 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, тобто умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання.

Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту грудень 2011 року.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 06.11.2013 року за № 6-116цс13, від 01 липня 2015 року за № 6-331цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ні відповідачем, ні його представником доказів того, що заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі суду не надано, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором виконано належним чином.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності основної вимоги вважається, що позовна даність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем в письмовій формі заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності.

Як вже зазналося вище, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту починається з грудень 2011 року й спливає грудень 2014 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 4-5), останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 24.02.2009 року. З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 22.07.2015 року.

Зазначене свідчить про те, що на час звернення позивача до суду із позовом сплив трирічний строк позовної давності як по кожному щомісячному платежу за кредитом, так і по загальні сумі заборгованості за кредитом.

За приписами ст. 266 ЦК України зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо).

Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення кредитних коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу.

Оскільки сплив строк позовної давності за тілом кредиту, то і сплила позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованих за період з 14.07.2012 року по 14.07.2015 року в сумі 8958,10 грн.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності належним чином мотивовані, підтверджуються матеріалами справи, узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 266,526,530,627 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: