Справа № 462/3216/15 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/1873/16 Доповідач в 2-й інстанції:ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Зверхановської Л.Д.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_5 до Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», треті особи: ОСОБА_4, ПАТ «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково.

Стягнуто з Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» в користь ОСОБА_5 4000 грн. матеріальної та 8000 грн. моральної шкоди, а всього - 12000 / дванадцять тисяч/ грн.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ДТГО «Львівська залізниця»

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення за не доведених належними та допустимими доказами обставин заподіяння матеріальної та моральної шкоди, які він визнав встановленими і доведеними та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що ОСОБА_4, працівник відокремленого підрозділу «Львівська дистанція колії» Залізниці (водій автомобіля НОМЕР_1), який, керуючи автомобілем Залізниці, здійснив зіткнення із велосипедистом (Позивачем), внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Відповідно до постанови ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 24.12.2014 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000792 від 15.02.2014, причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії велосипедиста ОСОБА_5, які не відповідали вимогам п.п. 1.5; 2.3 (б); 12.3 та 13.3 ПДР України, які виразилися в тому, що ОСОБА_5 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну при виникненні небезпеки руху, яку він обєктивно мав можливість виявити, не вжив заходів для зупинки транспортного засобу велосипеда, а також при випередженні попутного маршрутного автобуса не дотримався безпечного інтервалу, що і призвело до ДТП, а саме зіткнення з вантажним автомобілем НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4. Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, стягнути з позивача понесені судові витрати за подання апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_3 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, о 18.40 год. 30.09.2013р. по вул.Городоцькій, 166 у м.Львові водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ЗІЛ-431412» з державним номерним знаком 08463 ТА, здійснив зіткнення із велосипедом марки «DIAMONDBAK» під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а водій велосипеда гр.ОСОБА_5, отримав тілесні ушкодження.

Факт вказаної ДТП підтверджується також постановою слідчого СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Хомина В.С. про закриття кримінального провадження від 24.12.2014р., якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000792, закрито у звязку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України(а.с.5, 6-8).

Як вбачається із вищезгаданої постанови про закриття кримінального провадження від 24.12.2014р., причиною ДТП, що мала місце о 18.40 год. 30.09.2013р. по вул.Городоцькій, 166 у м.Львові, стали дії велосипедиста ОСОБА_5, що не відповідали вимогам п.п.1.5; 2.3 (б); 12.3 та 13.3 ПДР України, які виразилися в тому, що він був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху, яку він обєктивно мав можливість виявити (рух вантажного автомобіля «ЗІЛ»), не вжив заходів для зупинки транспортного засобу (велосипеда), а також при випередженні попутного маршрутного автобуса, праворуч по ходу його руху не дотримався безпечного інтервалу, що і призвело до настання ДТП, а саме зіткнення з вантажним автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4

Згідно висновку експерта №440/2013 від 02.10.2013р. (а.с.12-14), внаслідок ДТП у ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: вдавлений перелом лобної кістки черепа, забій головного мозку, рани верхньої губи, крила носа, лівої брівної ділянки, перелом коронок двох зубів, закритий перелом правої малогомілкової кістки, які утворилися від контакту з тупими твердими предметами ділянками чола та обличчя, правої гомілки, могли бути спричинені 30.09.2013р. під час ДТП лобового зіткнення із вантажним автомобілем за кермом велосипеда та наступного падіння, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Як вбачається із виписки із медичної картки стаціонарного хворого №22897 повний діагноз ОСОБА_5: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма. Забій головного мозку середнього ступеня тяжкості. Депресивний злам лобної пазухи, лобної кістки. Перелом основи черепа. Травматичний САК. Забійна рана лобної ділянки справа, лівої брівної ділянки. Забійна рана крила носа справа, верхньої губи зліва. Травматичний злам коронки 22 зуба. Перелом нижньої третини малогомілкової кістки справа.(а.с.15)

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 в період з 30.09. 2015р. по 15.10.2015р. знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги і йому було рекомендовано ряд медикаментів. Крім того, ОСОБА_5 в період з 04.12.2013р. по 19.12.2013р. знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології ВМКЦЗР, де його було прооперовано (пластика краніодефекту правої лобної ділянки титановим сітчастим імплантантом). Під час лікування йому призначалися і надавалися центром наступні медикаменти: вітаміни В-1 і В6; циннарізін; пірацетам; сібазон; промедол; дімедрол; атропін; кеталонг, а також рекомендувалися медикаменти: Т.Прамістар 600 мг по 1т. 2 .рази в день протягом 1 місяця; ОСОБА_6 по 2 т. двічі на день протягом 1 місяця, що підтверджується відповіддю Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 08.07.2015р. (а.с.56), виписним епікризом від 19.12.2013р. (а.с.54), відповіддю Військово-медичного клінічного центру від 01.07.2015р. № 2874 (а.с.53) та фіскальними чеками на купівлю медичних препаратів (а.с.16-23).

Крім того, судом встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_4 працював на посаді водія Відокремленого підрозділу «Львівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця», а автомобіль «ЗІЛ-431412» з державним номерним знаком 08463 ТА був його службовим автомобілем, що підтверджується протоколом допиту свідка ОСОБА_4 від 09.10.2013р. (а.с.10-11).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 27.04.2010р., власником автомобіля «ЗІЛ-431412» з номерним знаком 08463ТА є ДТГО «Львівська залізниця» (а.с.9), яке застрахувало свій автомобіль у ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», що підтверджується полісом №АС/5235128 від 14.06.2013р. (а.с.58).

З листа ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» від 02.12.2015р. вбачається, що письмових повідомлень від ДТГО «Львівська залізниця» про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 30.09.2013р. до страхової компанії не надходило (а.с.105).

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. В даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України)

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності умислу потерпілого, оскільки умисел може мати місце якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільні небезпечні наслідки і бажала їх настання.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про умисел позивача ОСОБА_5.

Разом з тим, судом вірно враховано положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого, оскільки при здійсненні ДТП потерпілим ОСОБА_5 допущена груба необережність, яка сприяла виникненню шкоди, оскільки його дії не відповідали вимогам п.п.1.5; 2.3 (б); 12.3 та 13.3 ПДР України.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо застосування вимог ст.1188 ЦК України, оскільки, на думку колегії суддів, велосипед, як транспортний засіб не має двигуна, а рухається внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому, а отже, його експлуатація є повністю контрольованою. Відтак відсутні підстави вважати, що ДТП відбулась за участю кількох джерел підвищеної небезпеки.

Врахувавши ступінь вини потерпілого ОСОБА_5 у вказаній ДТП, яка сприяла виникненню шкоди та з огляду на понесені ним матеріальні витрати на лікування, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про зменшення суми відшкодування до 4000 грн.. З вказаним розміром погоджується і колегія суддів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції врахував характер заподіяної позивачу шкоди, глибину його фізичних та душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості та прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача 8000 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, яке позивач зазнав під час дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки такий відповідає обставинам справи та вимогам ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення районного суду колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця»- відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_7