ухвала

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 28 вересня 2010 року відповідач отримала кредит у сумі 24 600 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, що призвело до утворення заборгованості, позивач просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 403 грн 98 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 344 грн 04 коп.

Рішенням Слов'янського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2010 року б/н у розмірі 34 403 грн 98 коп. та судовий збір у розмірі 344 04 коп.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року рішення Слов'янського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 пені, штрафів та розподілу судового збору скасовано.

Рішення Слов'янського районного суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року в частині визначення загальної суми заборгованості змінено.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення пені у сумі 100 грн, штрафів у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 1 614 грн 48 коп. (процентна складова) відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2010 року б/н у розмірі 32 189 грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у сумі 321 грн 90 коп. із зарахуванням до спеціального фонду Державного бюджету України.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у сумі 22 грн 14 коп. із зарахуванням до спеціального фонду державного бюджету України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем належним чином не виконуються умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у розмірі 32 189 грн 50 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суми пені та штрафів та ухвалюючи нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог, апеляційний суд, врахував ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Суд апеляційної інстанції застосував положення вищевказаного закону, оскільки згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_4, яка проживає у м. Слов'янську, що належить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, пеня та штрафи нараховані, починаючи з 30 червня 2014 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про відсутність між нею та банком договірних відносин щодо надання кредиту, а також про те, що анкета-заява не є договором, є безпідставними, оскільки зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною карткою та тарифах, що не суперечить законодавству України та складає між сторонами договір надання банківських послуг.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з наданою позивачем виписки руху коштів за вказаним договором, ОСОБА_4 кредитними коштами регулярно користувалася, отримуючи грошові кошти через банкомати та проводила розрахунки в магазинах, а також вона періодично погашала кредитну заборгованість.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня О.М. Ситнік