Провадження 4-с/638/3/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі

головуючого: судді Грищенко І.О.

при секретарі Самогньозд О.І.

за участю представника заявника ОСОБА_1

зацікавленої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судому засіданні в залі суду м. Харкові цивільну справу за скаргою заявника ОСОБА_3 щодо визнання неправомірною, та скасування постанови старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 06.10.2011 р. про арешт майна боржника,-

в с т а н о в и в :

11.12.2015 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 06.10.2011 року про арешт майна боржника.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що 06.10.2011 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ було винесено постанову про арешт всього майна ОСОБА_3, а саме: квартири №19 в житловому будинку №4/6 по вул..Ахсарова у м. Харкові та оголошення заборони на його відчуження. Заявник вважає вказану постанову такою, що суперечать нормам чинного законодавства, оскільки заборгованість, яка була на момент винесення постанови у рази менш, тобто 10 400,грн., чим вартість вказаної квартири, тобто приблизно 40 000,00 доларів США. Крім того, у заявника на момент винесення постанови було інше майно, а саме: автомобіль, на який можливо було накласти арешт. На момент подання вказаної скарги заборгованість по виконавчому провадженню, за яким був накладений арешт, відсутня. Про вказану постанову заявнику нічого відомо не було, державним виконавцям ця постанова йому не направлялася та не надався строк для добровільного виконання постанови. 03.12.015 року заявник намагався взяти кредит під заставу своєї квартири, однак йому було відмовлено, оскільки на квартиру накладений арешт. Після чого, заявник звернувся до старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС ОСОБА_4 з усною заявою про надання копії постанови про арешт та заборону відчуження майна. Тобто строк для звернення розраховується починаючи з моменту коли заявнику стало відомо про вказану постанову, тобто з 03.12.2015 року. Вважає, що вказана вище Постанова старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 жовтня 2011 року винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, і є такою, що порушує права та інтереси заявника на вільне володіння користування та розпорядження його майном, яким є квартира, що належить заявнику на праві спільної власності.

В судовому засіданні представник заявника повністю підтримав вимоги скарги, та просив їх задовольнити на підставі викладеного.

Представник Дзержинського ВДВС ХМУЮ в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про слухання справи без її участі.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти зняття арешту з квартири заявника, підтвердила факт відсутності заборгованості по аліментам, але вважала, що на той момент коли приймалося рішення про накладання арешту дії державного виконавця були вірними, а тому просила задовольнити скаргу частково.

Суд заслухавши учасників процесу , дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

06.10.2011 р. начальником Дзержинського ВДВС ХМУЮ було затверджено -постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у відношенні боржника ОСОБА_3. Підставою для винесення вказаної постанови була заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 10 400, 00 грн. на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Старшим державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_4 арешт накладено на все майно ОСОБА_3 та заборонено здійснювати його відчуження.

На момент винесення постанови заборгованість становила 10 400 грн. по виконавчому листу №2-10263/2010 від 31.05.2011 року Дзержинського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини, Звертати стягнення на майно боржника, в тому числі виносити постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Закон України «Про виконавче провадження» дозволяє, якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

На підставі цього суд відмовляє в задоволення вимог в частині визнання неправомірною постанови старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.10.2011 року.

Відповідно до ст.ст. 50,60 Закону України «Про виконавче провадження», визначено підстави для зняття арешту з майна боржника. Так як на момент винесення постанови від 06.10.2011 р. заборгованість становила 10 400, 00 грн., та підтвердження про сплату аліментів на момент винесення постанови були відсутні. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна у рамках незавершеного виконавчого провадження визначає ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», однак про погашення боржником заборгованості по виплаті аліментів у Законі не зазначено. В частині 5-ої тієї ж статті визначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно матеріалів справи заборгованість по сплата аліментів у ОСОБА_3 відсутня, що підтверджує і зацікавлена особа ОСОБА_2

За загальним правилом, що передбачене ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» - звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У відповідності до ч. 1,2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тому, як випливає з оскаржуваної постанови, державний виконавець виніс її на підставі ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

При таких обставинах, з наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, обовязок виконання якого випливає з виконавчого документу, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, шляхом накладання арешту, вилучення його в боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документу.

Як вбачається з положення ч.7 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладення арешту зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна. Однак належних доказів державним виконавцям суду надано не було.

Крім того, ч.2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

В той час, як передбачено ч.5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Також, у відповідності до ч,5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу.

Отже, Законом передбачено відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, яким встановлено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти, а у випадку відсутності грошових коштів, звертається стягнення на інше майно, при цьому боржник попередньо має право вказати на ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу, і як наслідок державний виконавець визначає остаточну черговість звернення стягнення на майно боржника, накладаючи на нього арешт з метою подальшої його реалізації.

Однак, державний виконавець Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, наклавши арешт на квартиру боржника, попередньо не надав можливість визначити боржнику на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, оскільки у заявника крім квартири № 19, що знаходиться вул. Ахсарова, б.4/6 у м. Харкові, є і інше майно, а саме: майно домашнього вжитку та майно, що перебуває у власності боржника, що свідчить про вчинення державним виконавцем дій, які порушують вимоги ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, у відповідності до ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу, тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст.ст.50,55 Закону України «Про виконавче провадження», якими чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобовязаний був встановити строк вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Відповідно до ст..41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2 ,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння.

Таким чином,оскаржувана постанова від 06.10.2011 р. порушує права та інтереси боржника ОСОБА_3 на вільне володіння, користування та розпорядження його майном, яким є квартира АДРЕСА_1 та підлягає скасуванню.

За наведеного вище вимоги скарги обгрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.52,55,57,74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 06.06.2015 року, ст..41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.3,4,38,42,44,57,58,59,64,383-385 ЦПК України-

у х в а л и в:

Скаргу заявника ОСОБА_3 щодо визнання неправомірною, та скасування постанови старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ від 06.10.2011 р. про арешт майна боржника - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_4 про арешт майна ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження від 06.10.2011 року, а саме: квартири №19 у житловому будинку №4/6 по вул.. Ахсарова у м. Харкові.

В решті заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Головуючий: суддя Грищенко І.О.