Справа № 344/5092/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1058/2016
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Вакарук В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ «Родон», КП «Єдиний розрахунковий центр» та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним ордеру, визнання права проживання в гуртожитку, зобовязання анулювання реєстрації та вселення за апеляційними скаргами виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

06.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ПАТ «Родон» та КП «Єдиний розрахунковий центр» про визнання недійсним ордеру, визнання права проживання в гуртожитку, зобовязання анулювання реєстрації та вселення.

В заяві зазначив, що з 10.06.1975 року по 21.11.2000 року працював наладчиком технологічного обладнання заводу «Позитрон» (пізніше АТ «Родон», ПАТ «Родон»), у звязку з чим 05.01.1984 року йому було видано ордер на право поселення в кімнату №236 гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій в м. Івано-Франківську, де він і зареєстрував своє місце проживання, а у 2001 році був тимчасово переселений у кімнату №238-а на час проведення ремонту в кімнаті №236.

Посилаючись на те, що у жовтні 2014 року під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до нього про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, він дізнався, що ОСОБА_3 10.09.2001 року був виданий ордер №50 на право поселення у кімнату №236, у якій він зареєструвався 02.10.2001 року, чим порушено його право на проживання у спірній кімнаті, ОСОБА_2 просив визнати недійсним ордер №50 від 10.09.2001 року, виданий ОСОБА_3, визнати за ним право на проживання у кімнаті №236, зобовязати ПАТ «Родон» та КП «ЄРЦ» анулювати реєстрацію ОСОБА_3 у кімнаті №236 та вселити його у зазначену кімнату.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.09.2015 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати недійсним ордер на житлову площу в гуртожитку №50 від 10.09.2001 року, виданого АТВТ «Родон» ОСОБА_3, зареєстрованому ІНФОРМАЦІЯ_1 кімната №236.

Зобовязано виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради поселити ОСОБА_2 у кімнату №236 по вул. Вовчинецькій, 202 м. Івано-Франківська.

У апеляційній скарзі виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради посилається на незаконність рішення суду.

Судом не було враховано того, що гуртожиток №2 по вул. Вовчинецькій, 202 був переданий ВАТ «Родон» у комунальну власність територіальної громади міста у 2003 році на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 29.05.2003 року. Цим же рішенням вказаний гуртожиток було передано на баланс ЖЕО-1, а 01.11.2011 року на баланс КП «Єдиний розрахунковий центр».

Крім того, апелянт вказує на те, що ордер на житлове приміщення ОСОБА_2 був виданий АТ «Родон», тимчасове переселення позивача відбувалась в період перебування гуртожитку у власності АТ «Родон», а тому позивач не довів, що виконком порушив будь-які його житлові права, зокрема, що виконком оспорює його право проживання у спірній кімнаті чи чинить перешкоди у користуванні нею.

Просить рішення суду в частині зобовязання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради поселити ОСОБА_2 у кімнату №236 гуртожитку №2 по вул. Вовчинецька, 202 скасувати.

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу на рішення суду, вказавши, що ордери як позивачу так і йому були надані на ліжко-місце в кімнаті №236, а тому ПАТ «Родон» не порушив права ОСОБА_2, який не мав права на окрему кімнату, а лише займав відповідне ліжко-місце.

Не враховано судом і положень ст. 59 ЖК про те, що вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі, а позивач виявивши, що у кімнаті №236 поміняні вхідні двері на броньовані, міг дізнатися про видачу йому ордера та про його реєстрацію у спірній кімнаті.

Отже у даній справі суду слід застосувати позовну давність.

Просив рішення суду змінити, відмовивши повністю в задоволенні позову.

Представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та представники ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримали з мотивів, наведених у них.

ОСОБА_2 та його представник апеляційні скарги не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.(ст.129 ЖК).

Судом встановлено, що з 10.06.1975 року по 21.11.2000 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Родон» і 30.12.1984 року йому був виданий ордер на вселення в гуртожиток №2 по вул. Вовчинецькій №202 в кімнату №236 площею 12,94 кв.м. у складі сімї однієї особи. У ордері зазначено, що площа кімнати зазначається у разі надання приміщення у відокремлене користування. (а.с.4-6).

Факт надання спірної кімнати ОСОБА_2 та факт його проживання у цій кімнаті підтверджено матеріалами квартирної справи, з якої вбачається, що з 1989 року позивач перебував на квартирному обліку.

З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2001 року ОСОБА_3, як працівнику АТ «Родон», був виданий ордер №50 на право зайняття житлової площі (ліжко-місце) в гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій, 202 кім. №236. Ордер виданий на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету АТ «Родон» від 17.06.2001 року (а.с. 13).

Однак встановлено, що ОСОБА_3 не працював на ПАТ «Родон» та документи, на підставі яких йому видано ордер №50 на житлову площу в гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій 202, кім. №236 від 17.06.2001 року в архіві підприємства відсутні, що підтверджено листом ПАТ «Родон» №110 від 15.03.2016 року, наданого на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 16.02.2016 року. (а.с. 161)

Відповідно до ст.59 ЖК ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Судом встановлено, що про існування такого ордеру позивачу стало відомо лише 08.10.2014 року, коли ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житлом.

А тому суд дійшов до правильного висновку, що відповідач ОСОБА_3 неправомірно отримав вищезазначений ордер, та обґрунтовано визнав ордер №50 від 10.09.2001 року на житлову площу в гуртожитку №2 по вул. Вовчинецькій 202 кім. №236 недійсним.

Також встановлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 29.05.2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста та передачу у власність громадян житлових будинків», будинок № 202 на вул. Вовчинецькій, який належить ВАТ «Родон», передано на баланс ЖЕО-1, що підтверджується актом приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (а.с.137-141). А згодом передано на баланс КП ЄРЦ, що підтверджується копією договору №02-05 221, укладеного між ОСОБА_2 та КП ЄРЦ (а.с.8-12).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 статуту КП «Єдиний розрахунковий центр», затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 21.03.2014 року №1370-43, вказане підприємство створене для здійснення господарської діяльності та управлінської діяльності, спрямованої на задоволення потреб наймачів, орендарів та власників житла, в житловому фонді та нежитлових приміщеннях.

Таким чином, суд, встановивши, що гуртожиток №2 по вул. Вовчинецькій 202 в м. Івано-Франківську є комунальною власністю територіальної громади міста, спірна кімната була надана ОСОБА_2 в установленому законом порядку і він у ній постійно проживав до моменту переселення на час проведення ремонту, а в даний час тимчасово проживає у іншій кімнаті, оскільки ОСОБА_3 незаконно виданий ордер на спірну кімнату, дійшов правильного висновку про визнання недійсним ордера, виданого на імя ОСОБА_3М та зобовязання виконкому вселити позивача у раніше надане йому житло.

Посилання ОСОБА_3 у апеляційній скарзі на пропуск ОСОБА_2 позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки як правильно встановлено судом першої інстанції, про існування оспорюваного ордера позивач дізнався після звернення до нього з позовом про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 01 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_5