АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 р. у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Київська міська рада про встановлення факту проживання однією сім'єю,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім'єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 з 12.03.1992 року і до часу відкриття спадщини 28.03.2015 р.

Зазначав, що 25.07.2005 р. він, його вітчим - ОСОБА_2 та його сестра - ОСОБА_3 в рівних долях приватизували однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що засвідчує свідоцтво про право власності на житло від 25.07.2005 р. та підтверджує сімейні відносини між ним, сестрою та вітчимом.

Також родинні відносини між ним, сестрою та вітчимом підтверджуються довідкою від 22.07.2005 р. № 625, що була видана ЖЕК для приватизації квартири.

26.09.2013 р. померла його сестра ОСОБА_3, у зв'язку з чим право власності на 1/3 частину зазначеної квартири, яка належала померлій, перейшло до нього в порядку спадкування, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.12.2015 р.

28.03.2015 р. помер вітчим ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. За його заявою була заведена спадкова справа № 497/2015 у П'ятнадцятій київській державній нотаріальній конторі, проте державним нотаріусом ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки до спадкової справи не були подані документи, що підтверджують родинні стосунки між спадкоємцем та померлим.

Посилаючись на те, що з 12.03.1992 р. і до смерті ОСОБА_2 він проживав разом з вітчимом однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1, та з метою оформлення права власності на нерухоме спадкове майно, просив його вимоги задовольнити.

Справа № 754/381/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6413/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ярошенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.03.2016 р. у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 відмовлено, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 256 ЦПК України, з посиланням на те, що із заяви убачається спір про право на спадкове майно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив зазначену ухвалу скасувати та передати справу на новий розгляд для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Зазначав, що суд в порушення ст. 235 ЦПК України розглянув справу без участі заявника та заінтересованих осіб, не встановив коло заінтересованих осіб, докази, якими володіє заявник та заінтересовані особи, з урахуванням чого дійшов передчасного висновку про існування спору про право

Вказував на те, що дійшовши висновку про наявність спору про право, суд не навів обставин на його підтвердження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи зазначена особа повідомлена належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, суд виходив з того, що заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю для визнання права власності на спадкове майно, та пов'язує встановлення цього факту з наступним вирішенням спору про визнання права власності на спадщину, а тому за висновком суду має місце спір про право на спадкове майно, який повинен вирішуватися у порядку позовного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розглядом (ч. 3 ст. 235).

Відповідно до п.1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В частині 1 статті 256 ЦПК України наведено перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімЧєю разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 з 12.03.1992 року і до часу відкриття спадщини 28.03.2015 р., який йому необхідний для оформлення права власності на спадкове майно за законом після померлого вітчима ОСОБА_2

За змістом ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживають однією сім'єю не менше як п'ять років з часу відкриття спадщини.

З заяви ОСОБА_1 та доданих до неї матеріалів не убачається, що він є єдиним спадкоємцем за відсутності спадкоємців попередньої черги, а є лише посилання на те, що після смерті вітчима відкрилася спадщина, і він звернувся до нотаріальної контори з заявою про її прийняття, але йому в цьому було відмовлено у зв'язку з відсутністю факту родинних відносин, встановлених судом, що свідчить про те, що його вимоги не є безспірними.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Ураховуючи наведене, ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі, є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: