Єдиний унікальний номер 233/6721/15-ц Номер провадження 22-ц/775/580/2016
Єдиний унікальний номер 233/6721/15-ц Головуючий у 1 інстанції Каліуш О.В.
Номер провадження 22-ц/775/580/2016 Доповідач Дундар І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Осипчук О.В.

за участю секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк»

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 26 квітня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 83761,20 грн. на придбання автомобіля, строк користування кредитним коштами - до 26 квітня 2018 року. ОСОБА_1 не виконує взяті зобов'язання, тому станом на 17 листопада 2015 року виникла заборгованість в сумі 15613,49 грн. Просили звернути стягнення на предмет застави - автомобіль.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «Ідея Банк», просили скасувати рішення, та ухвалите нове, яким позов задовольнити, оскільки рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим , ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції зробив необґрунтовані висновки про невиконання позивачем вимог ч.3 ст.24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень»; про обрання позивачем не того способу захисту в залежності від вартості предмета застави та суми заборгованості за основним зобов'язанням, їх співмірності; про відсутність підстав для дострокового повернення кредиту.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник ПАТ «Ідея Банк» надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що 26 квітня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір №910.22141 на суму 83761,20 грн. на строк 60 місяців; 20 травня 2013 року укладено договір застави транспортного засобу; станом на 17 листопада 2015 року заборгованість 15613,49 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень», обраний спосіб захисту порушеного права, а саме звернення стягнення на предмет застави, суперечить загальним засадам цивільного законодавства та вимогам щодо оцінки не співмірності суми заборгованості за кредитом з вартістю спірного автомобіля та кредитним договором визначений кінцевий термін повернення кредиту до 26 квітня 2018 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В силу застави згідно зі статтею 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18 листопада 2003 року № 1255-IV, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

На підставі ст. 24 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Статтею 25 даного Закону передбачено обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

В матеріалах справи відсутній витяг з Державного реєстру письмових повідомлень всіх обтяжувачів, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, висловленою в Листі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 07 жовтня 2010 року "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)".

Доводи апеляційної скарги про те, що положення ч.3 ст.24 вищевказаного Закону стосуються лише звернення стягнення в позасудовому порядку не ґрунтується на законі, оскільки стаття 24 регулює «Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження» та її вимоги є загальними як для звернення стягнення в судовому, так і для звернення стягнення в позасудовому порядку.

Посилання в апеляційній скарзі на Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 5 лютого 2016 року безпідставне, оскільки даний Витяг не був предметом розгляду в суді першої інстанції, а відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції в матеріалах справи містився лише Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 22 травня 2013 року (арк..спр.21), в той час як рішення суду ухвалене 12 січня 2016 року.

Отже доданий до апеляційної скарги Витяг від 5 лютого 2016 року отриманий після ухвалення рішення судом першої інстанції.

В той же час не є вірними висновки суду про невідповідність обраного позивачем способу захисту загальним засадам цивільного судочинства та визначення кінцевого терміну повернення кредиту до 26 квітня 2018 року, як підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, з позовної заяви (арк..спр.1-4) виходить, що ПАТ «Ідея Банк» просили захистити їх порушене право шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Способи захисту порушеного права передбачені в частині 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом; ч. 3 - суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції не було встановлено підстав для відмови у захисті цивільного права, а саме порушення положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

В той же час звернення стягнення на предмет застави передбачено умовами договору застави транспортного засобу від 20 травня 2013 року, укладеного між сторонами (п.1. 2 розділу 5) - арк..спр.17- 18.

Отже висновки суду першої інстанції про обрання позивачем не того способу захисту не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Крім того, законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави, як не співмірність розміру заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в заставу в рахунок забезпечення належного його виконання.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року по справі № 6-340цс15 і відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так само не ґрунтуються на законі та не відповідають обставинам справи висновки суду про ненастання кінцевого терміну виконання кредитного договору, оскільки відповідно до п. 1 розділу 5 договору про заставу транспортного засобу (арк..спр.17-18) заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач порушив взяті зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, судом першої інстанції порушено вимоги матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для зміни рішення, а саме виключення з його мотивувальної частини висновків про те, що «обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - звернення стягнення на предмет застави суперечить загальним засадам цивільного судочинства» та про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав «визначення кредитним договором кінцевого терміну повернення кредиту до 26 квітня 2018 року».

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2016 року висновки суду про те, що «обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - звернення стягнення на предмет застави суперечить загальним засадам цивільного судочинства» та про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав «визначення кредитним договором кінцевого терміну повернення кредиту до 26 квітня 2018 року».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, касаційна скарга на нього може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: