Справа № 465/6524/13 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/2503/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко М.Р.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» про визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, визнання незаконним та скасування Свідоцтва про право власності на будинк АДРЕСА_1, визнання незаконними та скасування наказів Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, скасування Рішення про державну реєстрацію прав від 26.03.2012 року, яким реєстратором ОКП ЛОР БТІ та ЕО прийнято рішення про державну реєстрацію на ім»я ОСОБА_4 права власності на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 з присвоєнням реєстраційного номера 36294017, скасування Реєстрації Декларації про готовність об»єкта до експлуатації (розширення та реконструкцію житлової квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 за рахунок об»єму частини горища будинку та спорудження гаража з господарськими приміщеннями), що проведена Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області 28.12.2011 року,-

встановила:

В липні 2013 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_6звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог просили визнати незаконним та скасувати: свідоцтво про право власності на квартиру від 13 березня 2012 року, свідоцтво про право власності на будинок від 13 грудня 2012 року, наказ Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 634ЖФ від 13 березня 2012 року, наказ Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 2844ЖФ від 13 грудня 2012 року, скасувати Рішення про державну реєстрацію прав від 26.03.2012 року, яким реєстратором ОКП ЛОР БТІ та ЕО прийнято рішення про державну реєстрацію на ім»я ОСОБА_4 права власності на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 з присвоєнням реєстраційного номера 36294017, скасувати реєстрацію декларації про готовність об»єкта до експлуатації, що проведена Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області 28.12.2011 року.

Вимоги обґрунтовують тим, що є співвласниками будинку АДРЕСА_2. До присвоєння будинку поштового номера 30, будинок носив номер квартири НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1, яку згідно договору купівлі-продажу від 19.08.2002 року придбав позивач ОСОБА_10 В подальшому, розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 28.01.2003 року №57 частині будинку, де знаходиться кв. НОМЕР_2 присвоєно окремий поштовий АДРЕСА_2. За договором дарування від 14 жовтня 2004 року ОСОБА_10 подарував 2/3 ідеальних часток будинку АДРЕСА_2 позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками квартири 3 та квартири 1 у буд. АДРЕСА_1. Реального розподілу допоміжних приміщень та конструктивних елементів, які є спільними для будинків АДРЕСА_2 (колишня кв. НОМЕР_2 буд. АДРЕСА_1) та АДРЕСА_1 не було проведено. Цивільна справа щодо вирішення даного спору (справа № 2-13/11 р)., перебуває в провадженні Франківського районного суду м. Львова, провадження у справі зупинено. Стверджують, що відповідачі протиправно реконструювали належну їм квартиру, розширивши її за рахунок горища, яке було розміщене над житловим приміщенням, що належить позивачам. Вказана реконструкція проведена відповідачами без їх згоди, та всупереч ухвали Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2005 року, якою вжито заходи забезпечення позову та заборонено проведення будь-яких будівельних робіт. Позивачі покликаються також на те, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2009 року, яка набула законної сили, скасовано виданий на ім»я відповідача ОСОБА_4 дозвіл на виконання будівельних робіт від 03.11.2000 р. №298/2000, визнано протиправними дії ІДАБК ЛМР по продовженню дії цього дозволу, визнано нечинним продовження дії дозволу. Позивачі вважають, що оскаржуваними свідоцтвами про право власності, наказами про їх видачу, реєстрацією декларації про готовність об»єкта до експлуатації порушене їхнє право власності, оскільки вони є співвласниками горища над належним їм буд. АДРЕСА_2. Водночас, відповідачі саме за рахунок цього горища провели реконструкцію квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, збільшивши площу квартири (т. 1 а.с. 3-4, 45-46, 79-80).

В судовому засіданні 29 вересня 2015 року позивача ОСОБА_10 виключено із числа позивачів у зв»язку із смертю та визнано його правонаступником ОСОБА_2

В цьому ж судовому засіданні судом ухвалено виключити із числа відповідачів Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, яка згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців припинена із 15.01.2015 року та залучено в якості третьої особи без самостійних вимог Державну архітектурно-будівельну інспекцію в Україні в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, положення про діяльність якої, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.2014 року № 284.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року уточнені позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним та скасовано Свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 від 13 березня 2012 року, видане Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на ім»я ОСОБА_4.

Визнано незаконним та скасовано Свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 від 13 грудня 2012 року, видане відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на ім»я ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Визнано незаконним та скасовано наказ Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради № 634-Ж-Ф від 13 березня 2012 року.

Визнано незаконним та скасовано наказ Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 2844-Ж-Ф від 13 грудня 2012 року.

Скасовано Рішення про державну реєстрацію прав від 26.03.2012 року, яким реєстратором ОКП ЛОР БТІ та ЕО прийнято рішення про державну реєстрацію на ім»я ОСОБА_4 права власності на квартиру НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 з присвоєнням реєстраційного номера 36294017.

Скасовано реєстрацію Декларації про готовність об»єкта до експлуатації (розширення та реконструкцію житлової квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 за рахунок об»єму частини горища будинку та спорудження гаража з господарськими приміщеннями), що проведена Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області 28.12.2011 року.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, вважають рішення незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх істотних обставин справи.

В апеляційній скарзі покликаються на те, що розпорядженням Франківської районної адміністрації ЛМР № 1113 від 12.10.1998 року «Про розширення та реконструкцію квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1» ОСОБА_4 надано дозвіл на розширення та реконструкцію квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1, розпорядження позивача не оскаржувалось та відповідачі виконали його у повному обсязі, тому висновок суду щодо самочинної реконструкції квартири є безпідставним.

Зокрема, на виконання зазначеного розпорядження ними розроблено всю необхідну документацію та отримано позитивні погодження у всіх інстанціях.

Звертає увагу на те, що всі будівельні роботи на час постановлення Франківським районним судом м. Львова постанови від 25.06.2009 року були завершені, тому посилання на цю постанову, як і на висновок судової будівельно-технічної експертизи, є також безпідставним, оскільки висновок не містить будь-яких посилань на те, що будівництво є незакінченим.

Вважають, що ОСОБА_4 у встановленому порядку була здійснена реконструкція квартири та оформлено право власності.

На думку апелянтів, вимога про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкту до експлуатації підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, про що заявлялось клопотання про закриття провадження щодо такої позовної вимоги, однак суд не звернув на це уваги та розглянув спір у порядку цивільного судочинства, при цьому суд першої інстанції розгляну дану вимогу без участі відповідача, до якого така була заявлена, оскільки під час розгляду справи інспекцію виключено з числа відповідачів, а як відповідача по даній вимозі не залучено.

Також, звертають увагу, що позивачі не є співвласниками горища будинку АДРЕСА_1, оскільки на час придбання ними квартири 19.08.2002 року горище, розпорядженням № 1113 від 12.10.1998 року «Про розширення та реконструкцію квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1», передане ОСОБА_4 під реконструкцію квартири.

Просять скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також їх представник ОСОБА_12, представник відповідача Франківської РА ЛМР Винницький В.В., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчить письмове повідомлення (т. 3 а.с. 155), в судове засідання апеляційної інстанції 26.04.2016 року не прибули, відповідач ОСОБА_4 подала клопотання про відкладення розгляду справи, інші учасники не повідомили суд про причину неявки.

В попередніх судових засідання вказані особи апеляційну скаргу підтримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить переконання про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що прийняті відповідачем Управлінням комунальної власності наказ № 634-Ж-Ф від 13.03.2012 року про оформлення права приватної власності ОСОБА_4 на квартиру НОМЕР_1, а також наказ №2844-Ж-Ф від 13.12.2012, що стосуються оформлення у власність ОСОБА_4 квартири НОМЕР_1 та у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в цілому будинку АДРЕСА_1, з урахуванням протиправно приєднаного до квартири НОМЕР_1 горища, яке є спільною власністю і позивачів, порушує їх права, тому підлягають скасуванню.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право власності позивачів підлягає захисту у спосіб скасування оскаржуваних наказів про оформлення свідоцтв про право власності, скасування самих свідоцтв та скасування рішення про реєстрацію права власності, а також у спосіб відновлення становища, яке існувало до порушення права власності, скасування реєстрації декларації про готовність об»єкта до експлуатації

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів виходить із наступного.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є співвласниками буд. АДРЕСА_2, який раніше був у статусі квартири НОМЕР_2 у буд АДРЕСА_1.

Попередніми власниками квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 були ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на підставі свідоцтва НОМЕР_3 про право власності на квартиру, виданого виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 17.06.1997 року.

Згідно із договором купівлі-продажу від 19.08.2002 року право власності на вказане житлове приміщення перейшло до ОСОБА_10 і розпорядженням Франківської районної адміністрації м. Львова від 28.01.2003 року № 57 частині будинку, де знаходиться кв. НОМЕР_2 присвоєно окремий поштовий АДРЕСА_2, а на ім»я позивача ОСОБА_10 видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_2 від 07.04.2008 року (т. 1 а.с. 12, 19).

За договором дарування від 14 жовтня 2004 року дарувальник ОСОБА_10 подарував, а обдаровані позивачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 прийняли в дар 2/3 ідеальних часток будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 13-14).

В свою чергу, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками квартири НОМЕР_1 та квартири НОМЕР_4 у буд АДРЕСА_1.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Також Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст. 13, 41 Конституції України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, визначеному ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок проведеної реконструкції, площа квартири НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1 збільшилась за рахунок приєднання до неї горища, яке розміщене над буд. АДРЕСА_2 (колишня кв. НОМЕР_2 буд. АДРЕСА_1), співвласниками якого є позивачі.

Зазначені обставини підтверджується копією робочого проекту реконструкції квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, копією поверхового плану, копією технічного паспорта на кв. НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1 від 09.02.2011 року; технічним паспортом на буд. АДРЕСА_1, висновком № 2056 судової будівельно-технічної експертизи від 12.03.2010 року з долученими до нього фотоматеріалами, технічним висновком обстеження оцінки технічного стану будинку за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 6-14).

В свою чергу, беззаперечно встановлено, що позивачі, як власники кв. НОМЕР_2 (буд. АДРЕСА_2) та співвласники горища, не надавали згоди відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на приєднання горища, що розміщене над буд. АДРЕСА_2 (колишня кв. НОМЕР_2) до реконструйованої відповідачем ОСОБА_4 квартири НОМЕР_1.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Виходячи із змісту частин 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Згідно із ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», який був чинний в момент виникнення спірних правовідносин, дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт.

З урахуванням наведеного належним документом, який надавав відповідачу ОСОБА_4 право проводити роботи з реконструкції квартири НОМЕР_1 у буд. АДРЕСА_1, міг бути виданий інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю дозвіл на виконання будівельних робіт, як органом основним завданням якої була реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у тому числі здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що такий дозвіл відповідачу ОСОБА_4 видавався, однак в частині надання відповідачу права на виконання будівельних робіт з розширення та реконструкції квартири НОМЕР_1 за рахунок об»єму горища на АДРЕСА_1 скасований постановою Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2009 року, залишеною без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2011 року. Цією ж постановою визнано протиправними дії ІДАБК щодо продовження дії Дозволу на виконання будівельних робіт від 06.12.2006 року до 31.12.2006 року та від 03.05.2007 року до 08.05.2008 року. Визнано нечинним продовження дії цього дозволу від 06.12.2006 року до 31.12.2006 року та від 03.05.2007 року до 08.05.2008 року (т. 1 а.с. 49-54).

Зазначене спростовує доводи апелянта в частині проведення в цей час та завершення виконання будівельних робіт в 2008 році, які при цьому спростовуються матеріалами справи, а саме: висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2056 від 12.03.2010 року.

З цього ж висновку вбачається, що станом на дату проведення експертизи 12.03.2010 року вимог державних будівельних норм та затвердженої проектної документації при реконструкції квартири НОМЕР_1 не дотримано, фізичний знос будинку складає 52%, а його технічний стан незадовільний, стан перекриття та зовнішньої стіни аварійний. Відступи від ДБН, відхилення від проекту впливають на міцність і безпечність будівлі. Експертом в дослідницькій частині серед іншого встановлено, що дерев»яні конструкції міжповерхового перекриття над першим поверхом прогнили і потребують заміни.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

В свою чергу, постановою Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2009 року, залишеною без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2011 року встановлено, що позивачі є співвласниками допоміжних приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, зокрема й горища, розміщеного над цими житловими приміщеннями.

Відтак, не підлягає доказуванню той факт, що позивачі є співвласниками горища будинку АДРЕСА_1, що розміщене над належним позивачам будинком АДРЕСА_2 (колишня кв. НОМЕР_2 буд. АДРЕСА_1).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оформивши право приватної власності ОСОБА_4 на квартиру НОМЕР_1 та в цілому на будинок АДРЕСА_1 з урахуванням протиправно приєднаного до квартири НОМЕР_1 горища, яке є спільною власністю і позивачів, порушує права останніх, а відтак підлягають скасуванню спірні накази та видані на їх виконання свідоцтва.

Крім цього, судовою колегією враховується, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 15.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №74 від 10.02.2009 року «Про приведення до попереднього стану самовільно реконструйованої квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1».

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що розпорядженням Франківської районної адміністрації ЛМР № 1113 від 12.10.1998 року «Про розширення та реконструкцію квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1», лише затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол № 27 від 28.07.1998 року) про технічну можливість проведення розширення та реконструкції квартири НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 за рахунок об»єму горища, експлуатації перепланованих підвальних приміщень та спорудження цегляного гаража з господарським приміщенням на прибудинковій території згідно із поданими проектними пропозиціями, проте саме горище у власність відповідачів, як вони про це зазначають в апеляційній скарзі, їм не передавалося (т. 2 а.с. 15-16).

В свою чергу, доводи апелянтів про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, є публічно-правовим спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень, а відтак повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства, є безпідставними, оскільки станом на грудень 2011 року інспекція ДАБК при вирішенні питання про реєстрацію поданої замовником декларації готовності об»єкта до експлуатації, відповідно до постанови КМУ від 13.04.2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів» вправі була перевіряти виключно повноту даних зазначених у декларації, а не достовірність таких. Відповідальність за достовірність даних, зазначених у декларації покладалася виключно на самого замовника, який також відповідає за можливе порушення права власності іншого суб»єкта, яке наступило у зв»язку із реєстрацією такої декларації.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що в судовому засіданні 29.09.2015 року суд ухвалив виключити із числа відповідачів Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, яка згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців припинена із 15.01.2015 року та залучено в якості третьої особи без самостійних вимог Державну архітектурно-будівельну інспекцію в Україні в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, положення про діяльність якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.2014 року № 284 (т. 3 а.с. 36-39).

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

Т.І. Приколота