РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд

під головуванням судді Кучиної Н.Г.

з участю секретаря судового засідання Соломон О.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Виноградової - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про звернення стягнення.

В СТ А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про звернення стягнення.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № 0711/19 від 07.11.2007 року ОСОБА_5 07.11.2007 року отримав кредит у розмірі 60000,00 (долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.11.2012 року.

В порушення договірних зобов'язань позичальником не було проведено погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у встановлений термін. Своє зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування коштами не провів.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_5 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором третя особа станом на 07.07.2015 року має заборгованість - 114834,37 (Долар США), яка складається з наступного: 29485,57 (дол. США) заборгованість за кредитом; 38085.18 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 41784.12 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 11.76 (Долар США) - штраф (фіксована частина); 5467.74 (Долар США) - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ KB «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_5 07.11.2007 р. уклали договір застави рухомого майна (надалі - договір застави). Згідно з договором застави останній надав в заставу автомобіль Mercedes-Benz, модель: 313 CD1. рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський. № кузова/шасі: WDB9036631R499430. реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер ВК5051А1). що належав на праві власності ОСОБА_5 (33000, Рівненська обл.. м. Рівне, вуя. Дубенська. буд. 42. кв. 83. IIIIІ НОМЕР_1).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, третя особа зобов'язання за кредитним договором не виконує предмет застави в заклад банку не передала.

Просять суд вилучити у ОСОБА_4 та передати в заклад ПБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНОМУ БАНКУ «ПРИВАТБАНК» предмет застави автомобіль Mercedes-Benz, модель: 313CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус D пасажирський, Х« кузова/шасі: WDB9G3663IR499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_2), що належить на праві власності ОСОБА_4 (33000,Рівненська обл.,м. Рівне,вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2); комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Mercedes-Benz, модель: 313 CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський, № кузова/шасі: WDB9036631R499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_2), що належить на праві власності ОСОБА_4. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0711/19 від 07.11.2007 року в сумі 114834,37 (Долар США), що за курсом 21,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.07.2015 року складає 2441378,76 грн. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Mercedes-Benz, модель: 313 CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський, № кузова/шасі; WDB9036631R499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_2), що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного автомобіля ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаною автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові, вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що позивач неправомірно вимагає звернення стягнення на вказаний автомобіль, не оспорюючи договір, та вважає, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем транспортного засобу, виходячи з викладеного, просить в задоволенні позову відмовити та застосувати строки позовної давності.

Представник третьої особи без самостійних вимог позов не визнав, просив суд в позові відмовити за безпідставністю позовних вимог, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 0711/19 від 07.11.2007 року ОСОБА_5 07.11.2007 року отримав кредит у розмірі 60000,00 (долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.11.2012 року.

В порушення договірних зобов'язань позичальником не було проведено погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у встановлений термін. Своє зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування коштами не провів.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_5 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ KB «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_5 07.11.2007 р. уклали договір застави рухомого майна (надалі - договір застави). Згідно з договором застави останній надав в заставу автомобіль Mercedes-Benz, модель: 313 CD1. рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський. № кузова/шасі: WDB9036631R499430. реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер ВК5051А1). що належав на праві власності ОСОБА_5.

Відповідно до п.17.7. договору застави рухомого майна №0711/19/ТЗ передбачені обовязки заставодавця не передавати предмет застави в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження, або інше розпорядження предметом застави без письмової згоди заставодержателя.( а.с. 17)

Позивачем договір застави рухомого майна №0711/19/ТЗ було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та зареєстровано 12 листопада 2007 року в 09 год. 13 хв. 56 сек. за № 6009432 в даному реєстрі, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, запис під №1, який був досліджений в судовому засіданні.( а.с. 19)

В порушення умов договору застави, ч.2 ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу», без згоди банку, ОСОБА_5 реалізував заставний автомобіль ОСОБА_4, що мешкає за адресою: 33000 Рівненська обл.,м. Рівне вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2. Заставний автомобіль було зареєстровано у відділі державтоінспекції УМВС України в Рівненській області за ОСОБА_4, за новим реєстраційним номером ВК9396АТ.

У порушення вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та умов договору, ОСОБА_5 зобовязання за вище вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості за кредитом.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором третя особа станом на 07.07.2015 року має заборгованість - 114834,37 (Долар США), яка складається з наступного: 29485,57 (дол. США) заборгованість за кредитом; 38085.18 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 41784.12 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 11.76 (Долар США) - штраф (фіксована частина); 5467.74 (Долар США) - штраф (процентна складова).

В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідача встановлених судом обставин не спростував.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення заставодавцем/позичальником зобовязань за кредитним договором або за договором застави, заставодавець зобовязаний передати предмет застави заставодержателю в заклад.

В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, клієнт зобовязання за кредитним договором не виконує, предмет застави в заклад банку не передав.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаться на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу»).

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.6 ст.20 ЗК «Про заставу»).

Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Приймаючи до уваги, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено позов саме з підстав, вказаних у попередньому абзаці, цілком очевидно, що виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу конкретному покупцю неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володіння ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобовязання в натурі. Примусове виконання зобовязання в натурі це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобовязання та полягає в зобовязанні здійснити дію або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

З огляду на те, що законом та умовами договору передбачено обовязок клієнта передати предмет застави в заклад заставодержателя (ПАТ КБ «ПриватБанк»), вимога позивача стосовно зобовязання клієнта виконати зобовязання в натурі є законною і обґрунтованою.

В ході здійснення позивачем моніторингу даного кредиту було встановлено, що в порушення умов п.17.7 договору застави, ч.2 ст.586 ЦК країни та ст.17 Закону України «Про заставу», без згоди банку заставодавець реалізував заставний автомобіль відповідачу ОСОБА_4, що мешкає за адресою: 33000 Рівненська обл.,м. Рівне вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Крім того, згідно ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. ПАТ КБ «ПриватБанк» згоду на відчуження рухомого майна клієнтом без збереження обтяження не надавав; відчуження належного клієнту автомобіля не здійснювалося в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу, а тому зареєстроване обтяження зберегло силу для нового власника відповідача.

Згідно ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем відповідно до положень ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

З вищенаведеної норми Закону вбачається, що набувач заставленого рухомого майна, який придбав його за відплатним договором у боржника, який не мав права його відчужувати, вважається добросовісним набувачем за обов'язкової умови, якою є відсутність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

Оскільки, спірний транспортний засіб, який є предметом застави зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень, його набувач не може вважатися добросовісним.

Тому наведені обставини повністю спростовують заперечення представника відповідача на позов.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходився у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувала негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Аналогічна умова міститься в договорі застави.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішення суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст.26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу, з іншою особою-покупцем.

Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Окрім того, з правової позиції викладеної до постанови Верховного Суду України від 06 червня 2011 року у справі № 6-64цс12), вбачається, що усупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави боржник відчужив майно, яке перебувало в заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди.

З урахуванням викладеного й положень ч. 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що закон прямо покладає на заставодавця обовязок запитати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обовязок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом визнання правочину недійсним у разі відчуження майна без його згоди.

Суд приходить до висновку, що права банку були порушені, тому що зареєстроване обтяження зберігає силу й для нового власника (покупця) і є чинним у відносинах із третіми особами.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обовязки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. Оскільки за п. 13 спірного договору застави відчуження заставленого майна допускається за письмовою згодою заставодержателя, суд приходить до висновку про захист прав банку.

Також, суд рахує, що заяви представника відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи Виноградової - ОСОБА_3 про застосування строків позовної заяви не підлягають до задоволення, оскільки з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що по кредитному договору здійснювалися погашення заборгованості 16.05.2011 року 18.07.2011 року та 20.10.2011 року власною валютою позичальника в касі банку на загальну суму 243,06 дол. США..

В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що борг в 2011 році сплачував в банку по іншому кредиту, по цьому не мав бажання платити з 2008 року. З оглянутих в судовому засіданні документів наданих на заперечення факту сплати боргу, не можливо встановити перебування ОСОБА_5 у рейсі в ці дати, та відповідно що платежі здійснені не ним.

Отже, суд приходить до висновку, що строк давності перервався, вчиненям дій, що свідчать про визнання боргу відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України. Так, як позов пред'явлено з підстав невиконання кредитного договору позовна давність визначена сторонами пунктом 6.8, а саме 5 років банком не пропущена.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки при подачі позову до суду представником позивача було сплачено судовий збір в розмірі 3654,00 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 525, 526, 527,530,586,590 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 про звернення стягнення - задоволити повністю.

Вилучити у ОСОБА_4 (що, мешкає за адресою 33000,Рівненська обл.,м. Рівне,вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2) та передати в заклад ПБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНОМУ БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (49094, М.Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемога, 50, ) - предмет застави автомобіль Mercedes-Benz, модель: 313 CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський, № кузова/шасі: WDB9G36631R499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_2), що належить на праві власності ОСОБА_4 (33000,Рівненська обл.,м. Рівне,вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2); комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Mercedes-Benz, модель: 313 CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський, № кузова/шасі: WDB9036631R499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_2), що належить на праві власності ОСОБА_4.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0711/19 від 07.11.2007 року в сумі 114834,37 (долар. США), що за курсом 21,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.07.2015 року складає 2441378,76 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Mercedes-Benz, модель: 313 CDI, рік випуску: 2003, тип ТЗ: автобус-D пасажирський, № кузова/шасі; WDB9036631R499430, реєстраційний номер: ВК9396АТ (колишній номер НОМЕР_2), що належить на праві власності ОСОБА_4 (33000, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Шкільна, буд. 71. кв. 2), шляхом продажу вказаного автомобіля ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ ОСОБА_6 «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ " Приватбанк" сплачений судовий збір в розмірі 3654 ( три тисячі шістсот пятдесят чотири ) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.