Провадження №22-ц/784/581/16
Справа № 2-812/2010-ц Головуючий в 1 інстанції:Локтіонова О.В.
Провадження № 22ц/784/581/16 Доповідач: Маляренко І.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Прокопчук Л.М., Темнікової В.І.

За участю секретаря: Богуславської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника - ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2010 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - Банк) звернулося до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог Банком зазначалось, що 26 червня 2008 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 192Б-80 та додатковий договір, згідно з якими відповідачці було надано кредит у сумі 16 800.00 грн. строком до 25 червня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % річних.

Внаслідок порушення відповідачкою зобов'язання по кредитному договору станом на 14 липня 2010 року прострочена заборгованість за кредитом становила 28 644.03 грн., з яких: 15 107 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6 457 грн. 78 коп. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3 528 грн. - заборгованість по сплаті комісій та 3 550 грн. 65 коп. - штраф.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 644,03 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2010 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором №192 Б-8О від 26.06.2008 р. у сумі 28 644.03 грн., стягнуто з ОСОБА_1 286.44 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, поданій через представника ОСОБА_2, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і цивільного процесуального права.

В судовому засіданні 11.03.2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що його довіритель бажає особисто взяти участь у судовому засіданні, розписався у повідомленні про необхідність з'явитися до суду апеляційної інстанції 21.03.2016 року на 13.20 годину, отримав судову повістку для передачі ОСОБА_1, але у судове засідання 21.03.2016 року ніхто з них не з'явився, будь-яких заяв від них на адресу суду не надійшло.

Уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Банку повідомлено належним чином.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе справу розглядати без участі сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд встановив, що 26 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 192Б-80 та додатковий договір, згідно з якими відповідачці було надано кредит в сумі 16 800.00 грн. строком до 25 червня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % річних та передбачено за неналежне виконання договору стягнення штрафу (а.с.7-13, 15, 16).

12 липня 2010 року Банк направив відповідачці повідомлення про необхідність погашення кредитної заборгованості (а.с.19).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка взяті на себе зобов'язання відповідно до укладених договорів не виконала, внаслідок чого прострочена заборгованість по кредитному договору склала 28 644 грн. 03 коп. (а.с.14).

Апелянт не заперечує фактів укладання основного і додаткового кредитних договорів та отримання грошових коштів у сумі 16800 грн., але наполягає на тому, що повідомлення про необхідність погашення заборгованості не отримувала, що, на її думку, є порушенням позивачем умов договору, і, відповідно, її встановлених законом прав.

Проте погодитись з апелянтом не можна, оскільки нею не береться до уваги наступного.

Згідно із п. 1.3 кредитного договору строк користування кредитом - по 25.06.2010 року включно.

П.п. 2.7.1 Кредитного договору передбачено направлення Банком письмової вимоги позичальнику тільки в разі, якщо така вимога стосується дострокового виконання боргових зобов'язань.

Останній платіж було здійснено відповідачкою ОСОБА_1 30.09.2008 року.

Оскільки Банк звернувся до суду 20.07.2010 року, про дострокове виконання боргових зобов'язань не йдеться, отже не є обов'язковим і направлення позичальнику відповідної вимоги.

Тобто, направлення письмового повідомлення відповідачці мало обов'язковий характер для досудового врегулювання спору.

Крім того апелянт помилково вважає, що строк позовної давності на звернення до суду повинен відлічуватись з дати, коли їй, як відповідачці, стало відомо про порушення її права.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Таким чином, в даному випадку річ іде не про відповідача, а про особу, яка звернулась до суду, вважаючи свої права порушеними, тобто, про позивача.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

У кредитному договорі, укладеному сторонами, відсутній пункт, в якому б йшлося про зміну строку позовної давності, тому позивач, як уже зазначалося вище, звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності, хоч виходячи з дати останнього платежу, хоч - із строку виконання зобов'язання.

При цьому поряд із загальною позовною давністю існує також спеціальна позовна давність, яка передбачає більш скорочений або, навпаки, подовжений строк позовного захисту.

Зокрема, як встановлено ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) астосовується позовна давність в один рік.

Як вбачається із доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 14), відповідачкою ОСОБА_1 встановлені за цим договором платежі було здійснено лише тричі, а отже розмір заборгованості по тілу кредиту у сумі 15107.60 грн. визначено позивачем вірно, виходячи із зазначеної суми, вірно розраховано Банком і розмір процентів за користування кредитом, і розмір комісії за РО.

Що стосується розміру штрафних санкцій, з якими також не згодна апелянт, то в даному випадку нею не береться до уваги такого.

За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності.

П. 3.3.3 кредитного договору передбачено, що відповідачка зобов'язалась щомісячно повертати частинами кредитні кошти, згідно з умовами, визначеними п. 2.5.1 цього договору. Не пізніше визначеного п. 1.3 цього договору терміну повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу Банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню).

Згідно із п. 4.2 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3.3 цього договору позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів, зазначеної у п. 1.1 цього Договору.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору за неналежне виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3.3 цього договору позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 25% від суми неналежно виконаного зобов'язання.

У п. 1.1 Договору зазначена сума кредитних коштів, виданих відповідачці, - 16800 грн. В межах річного строку позовної давності (з дати звернення до суду - 20.07.2010 р.) сума штрафних санкцій тільки за п. 4.2 Договору склала б 9240 грн. (16800 грн. х 5% : 100% х 11міс.).

Банк же, як уже зазначалося вище, зменшив розмір штрафних санкцій, і просив стягнути їх з відповідачки у розмірі 3550.65 грн.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає доводи апелянта щодо необгрунтованого збільшення позивачем суми штрафних санкцій такими, що не відповідають обставинам справи і наявним у ній доказам.

Не заслуговують на увагу і доводи позивачки щодо неможливості виплачувати заборгованість за кредитним договором внаслідок тяжкого матеріального становища, викликаного сімейними обставинами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідачка перестала сплачувати кошти за кредитним договором з жовтня 2008 року, доказів того, що вона зверталася до Банку з питання реструктуризації боргу, вона не надала.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

? Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,

колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника - ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2010 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: