АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2036/3864/2012 Головуючий 1 інстанції: Гуменний З.І. Провадження: № 22ц/790/2441/16
Категорія: договірні Суддя-доповідач: Гуцал Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Піддубного Р.М., Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Чугуївська міська рада Харківської області, про виділення частки житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

встановила:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділення частки житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11 листопада 2013 року позов задоволено - спірний будинок поділено між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визначено порядок користування земельної ділянкою відповідно до першого варіанту висновку судово-будівельно технічної експертизи № 4592/7996/7997 від 06 вересня 2013 року.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03 грудня 2014 року за заявою ОСОБА_3 заочне рішення того ж суду від 11 листопада 2013 року скасоване за ново виявленими обставинами. Підставою для скасування стало, зокрема, те що до участі у справі не були залучені два інших співвласника спірного будинку.

В уточнених позовних вимогах до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач просила виділити їй в натурі 1/2 частину спірного будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до першого варіанту запропонованого у висновку експертизи № 4592/7996/7997 від 06 вересня 2013 року.

Посилалась на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина цього будинку належить ОСОБА_3. Мирної домовленості щодо поділу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою вони з відповідачем не дійшли.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 лютого 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явилась, у письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу у відсутність останньої, та у його відсутність, апеляційну скаргу підтримав. Представник ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Інші особи, які беруть участь у справі до суду не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись, про причини неявки не повідомили.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що сторони у справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_2 належить 1/3 частина, ОСОБА_3 - 1/2 частина, ОСОБА_5 - 1/12 частина та ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_4, - 1/12 частина цього будинку. (т. 2, а.с. 11,152-155).

Спірний житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 1212 кв.м., яка виділена на підставі рішення Введенської селищної ради Чугуївського району.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку, що позивачем всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено факти, якими вона обґрунтовує свої вимоги, що є її процесуальним обов'язком.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 60 ЦПК).

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до суду з позовом в порядку ст.364 ЦК України та просила виділити їй приміщення в спірному будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до першого варіантувисновку експертизи № 4592/7996/7997 від 06 вересня 2013 року.

Як свідчать матеріали справи, цей висновок судової будівельно-технічної експертизи стосувався розподілу спірного домоволодіння між двома співвласниками - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і при цьому експерт виходив з того, що ОСОБА_2 належить 1/2 частина спірного домоволодіння на підставі договору дарування від 25 грудня 2008 року, та без врахування тих обставин, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07 травня 2010 року цей договір був визнаний частково недійсним, та за ОСОБА_6 (правонаступником якої є ОСОБА_4) і ОСОБА_5 було визнано право власності по 1/12 частині за кожним на спірний будинок.

Отже на час звернення до суду ОСОБА_2 належало не 1/2, а 1/3 частина спірного будинку.

За наведених обставин даний висновок обґрунтовано не взятий судом до уваги, як належний доказ при вирішенні даного спору. Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи на який посилалась позивач, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За змістом ст.364 ЦК України, для вирішення спору про виділ частки із спільного майна необхідно встановити можливість такого виділу, для чого потрібні спеціальні знання в галузі будівництва.

Судом першої інстанції, на виконання положень ч.4 ст.10 ЦПК України, було роз'яснено процесуальні права сторонам, зокрема, право позивача заявити клопотання про призначення експертизи для підтвердження позовних вимог.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12 квітня 2015 року за клопотанням позивача було призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу, в якій ставилися питання щодо можливості виділення окремої частки кожному із співвласників відповідно до їх частки права власності на спірний будинок.

Проте, клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та оплати рахунку для проведення експертизи позивачем ОСОБА_2 виконано не було, що потягло неможливість проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Отже позивач не надала суду докази на підтвердження своїх вимог, що і стало підставою для відмови у позові.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до змісту позовних вимог і на правильність ухваленого у справі рішення не впливають.

Окремо слід зазначити, що і в апеляційній скарзі позивач бездоказово стверджує про належність їй 1/2 , а не 1/3 частини спірного будинку та наполягає на виділі їй частки що дорівнює 1/2 частині відповідно до експертного висновку № 4592/7996/7997 від 06 вересня 2013 року.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді