Справа №490/7901/15-ц 20.04.2016 20.04.2016 20.04.2016
Провадження №22-ц/784/915/16
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі: позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 лютого 2016 року у справі за її позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, 3% річних за прострочення виконання зобов'язання,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що вона надала ОСОБА_4 в борг 59000 доларів США, які останній зобов`язався повернути на першу вимогу. Однак взятих на себе зобов'язання не виконав, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду, з позовом про стягнення боргу.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2011 року її позов було задоволено та постановлено стягнути з відповідача на її користь 469822 грн. 90 коп. боргу, 3243 грн. 71 коп. - 3 % річних та 1820 грн. судових витрат. Однак, відповідач до теперішнього часу ухиляється від виконання вказаного рішення суду.

Посилаючись на невиконання зазначеного рішення суду з вини відповідача, що призвело до знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України просила стягнути на її користь 354265 грн. 41 коп. у відшкодування втрат від знецінення грошових коштів та 3% річних в розмірі за прострочення виконання грошового зобов'язання, що склало 55893,50 грн., а всього - 410158 грн. 91 коп.

Рішенням Центрального районного суду від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 55893 грн. 50 коп. в рахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання та 558 грн. 93 коп. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на її користь із відповідача 354265 грн. у відшкодування втрат від знецінення грошових коштів внаслідок невиконання судового рішення. Позивачка посилається на те, що висновок суду в цій частині суперечить положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що її слід відхилити із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду від 07 липня 2011 року, постановлено стягнути на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_4 469822 грн. 90 коп. боргу, 3243 грн. 71 коп. - 3 % річних та 1820 грн. судових витрат. Із змісту цього рішення видно, що у 2008 році між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті в сумі 59000 доларів США, заборгованість за яким була стягнута на користь ОСОБА_1 в національній валюті, а також стягнуто 3% річних за прострочення виконання зобов'язання.

18 серпня 2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного судового рішення.

Постановою державного виконавця від 05 серпня 2015 року відновлено виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 18 серпня 2011 року щодо стягнення на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_4 469822 грн. 90 коп. боргу та 3243 грн. 71 коп. в рахунок 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за договором позики і 1820 грн. судових витрат.

Як видно із інформації Центрального відділу ДВС від 10 грудня 2015 року в ході примусового виконання вказаного виконавчого документу за рахунок арештованого та описаного майна позивачці перераховано 1646 грн. 33 коп.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті, а прийняття судового рішення про стягнення грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, не є підставою для застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Тому вірно відмовив позивачці у стягненні 469822 грн. 90 коп. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок невиконання рішення суду.

Крім цього, із матеріалів справи видно, що правовідносини, які склались між сторонами, стосуються не порушення зобов'язань за договором позики, а виконання судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України її положення щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на виконання судового рішення.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (справа № 6-3019цс15) та від 20 січня 2016 року (справа № 6-2759цс15) правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому до цих правовідносин не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

За наведених обставин суд першої інстанції правильно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вимог щодо стягнення втрат у зв'язку із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів із-за невиконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині не заслуговують на увагу, оскільки положення ч.2 ст. 625 ЦК України передбачають цивільну правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а правовідносини щодо виконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: К.О. Буренкова

Судді: Т.В. Крамаренко

Т.З. Кутова