АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Буша Н.Д.
№22-ц/796/4900/2016 Доповідач Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 від усіх видів доходу до досягнення сином 23 річного віку, починаючи з 01.11.2014 року, але не менше 5 000,00 грн. щомісяця.

В мотивування вимог посилалася на те, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати свого сина, зокрема не надає матеріальної допомоги на його утримання на час навчання в університеті, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.07.2015 року на період навчання і до досягнення дитиною 23-річного віку.

Вирішено питання судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.07.2015 року на період навчання до 28.02.2016 року, з врахуванням того, що за період з 23.09.2015 року по 22.01.2016 року ОСОБА_1 фактично сплачено на утримання сина 22 279,30 грн.

Вказує на те, що судом правильно вирішено справу та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, проте відповідач не може погодитися із періодом, за який аліменти підлягають стягненню.

Крім того, обов'язок відповідача утримувати свого повнолітнього сина - ОСОБА_4 прямо пов'язаний із його навчанням, яке згідно довідки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» 4 рівня акредитації від 16.07.2015 року №325 закінчує своє навчання 28.02.2016 року, а у наступному лише за умови його подальшого навчання, яке може і не бути продовженим.

Зазначив, що у судовому засіданні було надано докази про сплату коштів на утримання сина - ОСОБА_4 - копії банківських квитанцій, які підтверджують перерахування коштів безпосередньо на банківську картку ОСОБА_4, що не враховано судом під час постановлення рішення. У подальшому, під час виконання рішення органами Державної виконавчої служби, зазначене виконання може бути не прийнято до уваги, а у відповідача можуть бути повторно стягнуті кошти за зазначені періоди.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на сина до закінчення його навчання та до досягнення дитиною 23-річного віку.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі з 19.10.1985 року, від якого мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір'ю за адресою реєстрації: АДРЕСА_1.

Згідно довідки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» 4 рівня акредитації №325 від 16.07.2015 року ОСОБА_4 є студентом 6 курсу інженерно - хімічного факультету НТУУ «КПІ» денної форми навчання і закінчує навчання 28.02.2016 року.

Відповідач працює на посаді начальника відділу в ДП НЕК «Укренерго», форма працевлаштування - основне, отримує заробітну плату відповідно до копії довідки про доходи вих. №11-4/11 від 19.01.2016 року та згідно копії пенсійного посвідчення НОМЕР_1 отримує пенсію за віком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу.

Згідно ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, судом вірно взято до уваги матеріальний стан та спроможність ОСОБА_1 у витратах на його дитину, та правомірно вказано на відсутність існування інших дітей відповідача, а також зазначено, що оскільки утримання дитини віком до 23 років у навчанні є обов'язком батьків і нормами права не передбачено повне звільнення одного із батьків від участі у витратах на дитину, яка продовжує навчання, тому судом правомірно стягнуто аліменти з відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 сплачував аліменти і їх розмір має бути перерахований з урахуванням фактично сплачених на утримання сина у розмірі 22 279,30 грн. за період з 23.09.2015 року по 22.01.2016 року, оскільки квитанції не містять вказівки на призначення перерахованих коштів - аліменти.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді