Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про захист прав споживачів та визнання недійсним договорів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Форум», в якому просить визнати недійсним кредитний договір №0037/08/6.10-CLNv від 25 липня 2008 року, який укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Форум» з моменту його вчинення, визнати недійсним Іпотечний договір, укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_2, посвідчений 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, що зареєстрований в реєстрі за №3502 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек відповідні записи щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки на підставі Іпотечного договору, укладеного між АКБ «Форум» та ОСОБА_2, посвідчений 25 липня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а саме: цегляне нежитлове приміщення позначене на плані під літерами: від 10 по 13; 13а; 14; 15 за адресою: м.Львів, вул.О.Кобилянської, 10, загальною площею 55,7 кв.м.

Позов мотивує тим, що 25.07.2008 року між ним та АКБ «Форум», правонаступником всіх прав і обовязків якого є ПАТ «Банк Форум», було укладено кредитний договір №0037/08/6.10-CLNv, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 70 000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 24.07.2018р. і сплатою за користування кредитом 13,5% річних. Цього ж дня, між ОСОБА_2 та Банком було укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором було передано в іпотеку банку нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.О.Кобилянської, 10. Вважає, що вказаний договір споживчого кредиту та відповідно і іпотечний договір підлягають визнанню недійсними на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки кредитний договір не відповідає актам цивільного законодавства, зокрема ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанові правління НБУ №168 від 10.05.2007 року Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема в даному кредитному договорі відсутня інформація про загальну вартість кредиту для споживача. Крім того, перед укладенням договору Банк не повідомив позивача про наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, щодо умов дострокового повернення кредиту, необхідність оцінки майна, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, інші схеми кредитування. Таким чином, позивач був введений в оману та якщо б він отримав у повній мірі визначену законом інформацію, то не укладав би договору. Крім цього, існують приховані платежі, про які відповідач не повідомляв позивача, проте він поніс витрати у зв'язку із підписанням договору. Так при посвідченні договору іпотеки позивач змушений був сплатити нотаріусу за послуги з посвідчення договору, послуги внесення даних у реєстр заборон. Також, він сплатив за оцінку майна, оскільки без оцінки договір іпотеки не посвідчується. Окрім того, позивачу не надали чіткої інформації про вартість страхування майна, яке є обов'язковою умовою кредитного договору. Також, ні в тексті договору, ні в жодному іншому документі, відповідач не проінформував позивача, що при здійсненні погашення боргу за внесення коштів стягується комісія банку у відповідності до затверджених тарифів. Комісія банку теж істотно збільшує вартість кредиту. Про тарифи банку його не повідомляли.

Більше того, пункт 4.1. кредитного договору щодо встановлення сторонами пені у розмірі 0,2% за кожен день прострочення виконання зобовязання за споживчим кредитом, що становить 73% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобовязань за спірним договором.

Згідно ч.5 п.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо застосувати всі санкції передбачені Договором одночасно, то Позивач мав би сплатити більше 70 процентів.

Проте, згідно п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір, повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Спірний Договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання Банком умов Договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦК України), через що Договір в цілому, суперечить п.9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дала пояснення аналогічні доводам викладеним у позові. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з мотивів безпідставності. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 25.07.2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Форум», правонаступником всіх прав і обовязків якого є ПАТ «Банк Форум», було укладено кредитний договір №0037/08/6.10-CLNv, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 70 000,00 доларів США на споживчі цілі строком до 24.07.2018р. і сплатою за користування кредитом 13,5% річних /а.с.9-11/.

25.07.2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «Форум», правонаступником всіх прав і обовязків якого є ПАТ «Банк Форум», було укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором було передано в іпотеку банку нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.О.Кобилянської, 10 /а.с.16-18/.

За положеннями статей 626628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору. Згідно ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства впливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно пункту 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного, визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням його особистих потреб.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, регулюються відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг (п.4.6), визначається, що сама по собі фінансова послуга надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Фінансовий кредит це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під проценти.

Зміст зазначених правових норм свідчить про те, що банк фінансова установа, яка надає певний спектр послуг за бажанням клієнта, що має свій прояв в наданні матеріального блага клієнту, за його особистим замовленням для задоволення його особистих потреб. В основі цих взаємовідносин лежить договір, укладенню якого передує звернення потенційного позичальника до банку. Таке звернення клієнта відображається в його заяві із зазначенням параметрів суми кредиту та іншу необхідну інформацію.

Згідно п.7.2 та п.7.7 кредитного договору, сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобовязуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей Договір відображає повне розуміння Сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому Договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами з предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором в частині, що суперечить умовам цього договору. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Позичальником отримано до укладення цього Договору.

Вищенаведене свідчить про те, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Тобто, твердження позивача про неналежне розяснення йому умов кредитування та сукупної вартості кредиту є надуманими та необґрунтованими, оскільки останній був належно ознайомлений зі всіма істотними умовами договору, погодився на ці умови, а також користувався наданим йому кредитом.

Таким чином, права позивача, при укладенні та виконанні вищезазначеного договору порушені не були, оспорюваний договір відповідає вимогам законодавства України, жодних порушень законодавства при укладенні та виконанні договору відповідачем не допущено, а тому приходить до переконання про безпідставність позовних вимог та вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3-11,60,88,212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стрельбицький В.В.