Справа № 333/2284/16-ц
Пр. № 2/333/1672/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3, зареєстрованого 25.08.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 392, стягнення з відповідача на користь позивача витрат на сплату судового збору, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття взаємної поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Фактичні шлюбні відносини були припинені в червні 2015 року. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем. Спір, щодо розподілу сумісно нажитого майна, відсутній.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони 25.08.2001 року зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя було видано свідоцтво про одруження серії І-ЖС № 004844 та в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 392 (а.с. 6).

Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу будуть проживати з матірю (а.с. 7, 8).

Шлюбні відносини між сторонами припинені в червні 2015 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо.

Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (1 рік) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 111-115 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зареєстрований 25 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 392 розірвати.

ОСОБА_1 залишити прізвище «Ломейко», яке було змінене під час державної реєстрації шлюбу між сторонами.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.Б. Кулик