АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2423/16 Справа № 183/1933/15 Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Заступника прокурора Дніпропетровської області

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області, міністерства внутрішніх справ України ГУМВС України в Дніпропетровській області, Новомосковського міського відділу з обслуговування м.Новомосковська та Новомосковського району, Державного казначейства України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, Міністерства внутрішніх справ України ГУМВС України в Дніпропетровській області, Новомосковського міського відділу з обслуговування м.Новомосковська та Новомосковського району, Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в якому в останній редакції від 23.07.2015 року просила стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на її користь втрачений заробіток у розмірі 74 102,49 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 21.01.2011 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою відносно неї було порушено кримінальну справу за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

25.04.2011 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою їй було пред'явлене обвинувачення за скоєння кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд.

26.04.2011 року постановою старшого слідчого Новомосковської міжрайонної прокуратури в зв'язку з порушеною кримінальною справою її було відсторонено від займаної посади головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції.

27.04.2011р. наказом начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 710-к від 27.04.2011р. позивача було відсторонено від посади, у зв'язку з порушенням відносно неї кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, без збереження заробітної плати, згідно ст. 46 КзПП України.

06.05.2011 року кримінальну справу № 33119003 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 232 КК України було направлено до Новомосковського міськрайонного суду.

Оскільки в ході судового слідства обвинувачення в отриманні позивачем хабара не знайшло свого об'єктивного підтвердження, 01.07.2013 року в порядку ст. 277 КК України прокурором в судовому засіданні було змінено обвинувачення на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

16.07.2013 року Новомосковським міськрайонним судом ОСОБА_2 було визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК країни звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України зобов'язано її не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

03.10.2013 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Новомосковського міжрайонного суду від 16.07.2013 року було скасовано, у зв'язку з неповнотою та неправильністю судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями норм кримінально - процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу. Кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд, у той же суд, але в іншому складі. Міру запобіжного заходу залишено без змін-підписку про невиїзд.

10.10.2013 року кримінальна справа надійшла в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В.

08.11.2013 року в підготовчій частині судового засідання ОСОБА_2 було заявлено відвід судді, який було задоволено ухвалою суду. Справу передано в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Лили В.М.

29.01.2014 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано постанову про відсторонення ОСОБА_2 від посади.

10.06.2014 року постановою Новомосковського міськрайонного суду кримінальну справу було направлено Новомосковському міжрайонному прокурору для проведення додаткового слідства, оскільки «фактично опинилися нез'ясованими суб'єктивна та об'єктивна сторона злочину», у вчиненні якого позивачку обвинувачували. Запобіжний захід скасовано.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.08.2014 року постанову Новомосковського міськрайонного суду залишено без змін.

06.10.2014 року матеріали кримінальної справи № 33119003 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України надійшли до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003914 від 06.10.2014 року.

29.10.2014 року слідчий Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області виніс постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з встановленням відсутності в діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Таким чином, позивач вважає, що порушення її прав, незаконність кримінального переслідування встановлено постановою слідчого від 29.10.2014 року, у зв'язку з чим, їй нанесено суттєвої моральної шкоди, шкоди фізичному та моральному здоров'ю, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків, погіршення відносин з навколишніми.

В результаті незаконних дій органів досудового слідства та суду, позивачці було нанесено матеріальну шкоду, а саме: втрачений заробіток за 3 роки 9 місяців 8 днів, яку вона визначила у 74 102,49 гривень та моральну шкоду, яка нею оцінена у 100 000,00 гривень .

На підставі вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» просила відшкодувати завдану їй матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 74 102,49 гривень в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 80 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги та скасування або зміни рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанці

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2011 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою ОСОБА_2 було пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд (а.с.6, 7).

26.04.2011 року постановою старшого слідчого Новомосковської міжрайонної прокуратури в зв'язку з порушеною кримінальною справою ОСОБА_2 було відсторонено від займаної посади головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції (а.с.17-18).

27.04.2011р. наказом начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 710-к від 27.04.2011р. ОСОБА_2 було відсторонено від посади, у зв'язку з порушенням відносно неї кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, без збереження заробітної плати, згідно ст. 46 КзПП України (а.с.19).

29.04.2011 року старшим слідчим Новомосковської міжрайонної прокуратури складено обвинувальний акт по кримінальній справі № 33119003 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (а.с.9-15).

01.07.2013 року постановою прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури змінено обвинувачення ОСОБА_2 з ч. 1 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.20-21).

16.07.2013 року вироком Новомосковського міськрайонного суду ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК країни її звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України вона зобов'язана не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію (а.с.22-24).

03.10.2013 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Новомосковського міжрайонного суду від 16.07.2013 року скасовано, у зв'язку з неповнотою та неправильністю судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями норм кримінально - процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу. Кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд, у той же суд, але в іншому складі. Міру запобіжного заходу залишено без змін-підписку про невиїзд (а.с.25-28).

У відповідності до наказу Головного управління юстиції у Дніпропетровської області від 03.02.2014 року про вихід на роботу, ОСОБА_2 приступила до роботи на посаді головного державного виконавця ВДВС Новомосковського управління юстиції з 31.01.2014 року (а.с.35).

10.06.2014 року постановою Новомосковського міськрайонного суду кримінальну справу направлено Новомосковському міжрайонному прокурору для проведення додаткового слідства, оскільки «фактично опинилися нез'ясованими суб'єктивна та об'єктивна сторона злочину», у вчиненні якого позивачку обвинувачували. Запобіжний захід скасовано (а.с.29-30).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.08.2014 року постанову Новомосковського міськрайонного суду залишено без змін (а.с.31).

29.10.2014 року постановою слідчого Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження, кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, закрито у зв'язку з встановленням відсутності в діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (а.с.32-33).

Вирішуючи питання про задоволення позову про відшкодування середньомісячної заробітної плати місцевий суд правильно та обґрунтовано послався на довідку, відповідно до якої, розмір середньомісячної заробітної плати на день відсторонення ОСОБА_2 - 26.04.2011 року, складає 2 245,53 грн. і після здійснення обов'язкових утримань складає 1 736,13 грн. (а.с.34).

Отже, втрачений заробіток ОСОБА_2 за період з 26.04.2011 року та до скасування постанови про відсторонення її від займаної посади 29.01.2014 року, склав 2 роки 9 місяців 5 днів (33 місяці 5 днів). А тому, сума втраченого заробітку позивача складає 74 102,49 грн.

Зазначена сума розраховано судом правильно та підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Висновок суду узгоджується з вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», чч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Так, відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Доводи апеляційної скарги Заступника прокурора Дніпропетровської області про необхідність закриття провадження по справі в частині позивних вимог про стягнення втраченого заробітка, з тих підстав, що позивачкою не дотримано досудового порядка вирішення данного спору, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачка неодноразово, останнього разу в 2015 році, зверталась до Новомосковської міжрайонної прокуратури з вимогами провести розрахунок мтаріальної та моральної шкоди, завданої в результаті незаконного засудження, але на своє зверення нею було отримано відповідь про відмову у проведеенні такого розрахунку та рекомендовано для вирішення цього питання звернутись до суду в загальному порядку (а.с.36)

Так, дійсно, статтею 12 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 статті 3 цього Закону, залежно відтого, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи,

що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляд ікримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

А також, відповідно до п.п.11,12 Положення про застосування Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, та міністерства фінансів України N 6/5/3/41 від 04.03. для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1,3,4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення

йому повідомлення може звернутися:

1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів;

2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

12. У місячний термін з дня звернення громадянина один з

органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них

здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від

відповідних державних і громадських організацій всі необхідні

документи, що мають значення для визначення розміру завданої

шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову

(ухвалу). У разі незгоди х винесеною постановою, вона може бути оскаржена до суду.

В порушення вимог вищевказаного діючого законодавства, на звернення ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області з вимогою про винесення постанови про визначення розміру втраченого заробітка та моральної шкоди за час незаконного відсторонення її від займаної посади, прокуратура надала відповідь в якій зазначила, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про протиправність дій службових осіб Новомосковської міжрайонної прокуратури по відстороненню ОСОБА_2 від займаної посади, або визнання таких дій незаконними, а тому підстав для розрахунку матеріальної та моральної шкоди на теперішній час не встановлено (а.с.36).

Аналогічне клопотання прокурора Дніпропетровської області Санталової В. було розглянуто судом першої інстанції, за результатами розгляду якого судом винесено вмотивовану ухвалу, про відмову у задоволені клопотання про закриття провадження по справі за вказаних прокурором підстав (а.с.60-63).

Таким чином, враховуючи уникнення та небажання прокуратури виконувати вищенаведені вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», колегія судду вважає, що позивачка правомірно звернулась до суду з вказаним позовом, оскільки нею були виконані всі передбачені законодавством дії, щодо вирішення спірного питання у вставнолний Законом спосіб, не виконання вимог закону відбулось не за її волі, а тому підстав для закриття провадження, або відмови у задоволені позовних вимог про стягнення втраченого заробітку немає.

Така позиція районного суду узгоджується з частиною 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за якою згідно прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема рішень Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі "Енгель та інші проти Нідерландів" та рішенню "Боцано проти Франції" від 2 грудня 1986 року, які в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування.

Окрім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі «Мацюк проти України» (Заява N 1751/03) визначено, що позовну заяву заявника щодо відшкодування матеріальної шкоди було розглянуто у судах трьох інстанцій, але позов було залишено без розгляду, оскільки відповідно до статті 12 Закону України "Про відшкодування шкоди, завданої громадянам незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон) сума відшкодування матеріальної шкоди встановлюється постановою відповідного органу державної влади, тобто податковою міліцією. Національні суди зазначили, що орган податкової міліції повідомив заявника про безпідставність його вимог листом, а не виніс постанову, як цього вимагає Закон. Пізніше національні суди відмовили заявнику у задоволені позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим Європейський суд з прав людини, визначив, що у цій справі мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції через відсутність доступу до суду.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи є законним, та скасуванню не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги, щодо недоведеності позову про стягнення на користь позивачки моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при визначені розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивачки, місцевим судом враховані страждання, які позивачка зазнала внаслідок психічного впливу, на неї. що призвело до погіршення, та позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, ступеня зниження рівня репутації та авторитету, позивач відчувала приниження, оскільки була відсторонена від займаної посади, вимушена була з'являтися за викликами до прокуратури, міліції, суду в якості підозрюваної, а потім обвинуваченої і засудженої, в той час як вона добросовісно виконувала свої посадові обов'язки, а в результаті дій відповідачів позивач була позбавлена права на професійну працю, інших негативних наслідків морального характеру. При визначені розміру моральної шкоди місцевим судом врахувані, вимоги ст.13 Закону, згідно до яких- відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач перебувала під слідством і судом 3 роки 9 місяців 8 днів, а тому місцевий суд правильно та обґрунтовано визначів розмір моральної шкоди у сумі 80 000,00 гривень, що, на думку апеляційного суду - є достатньою у даній спірній ситуації.

Такий висновк суду відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1176 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі - в цілому повторюють доводи позовної заяви і не спростовують висновків районного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права, а посилання скаржника в основному, зводяться лише до цитування, особистого тлумачення норм законодавства та переоцінки доказів по справі, хоча згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Суд 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: