Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1062/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

21.04.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Яковлєвої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2016 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Креатив» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Креатив» про стягнення заборгованості.

З метою забезпечення позову Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», подало до суду письмову заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 25242771,29 доларів США, що належить ОСОБА_2 до вирішення справи по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2016 року заяву задоволено (а.с.78).

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 25242771,29 доларів США, що належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування ухвали як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Посилався зокрема, на те, що суд не врахував факт відсутності доказів, які повинні були бути надані позивачем на підтвердження своїх доводів про існування реальної загрози не виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того суд першої інстанції не з'ясував дані про особу відповідача та проігнорував необхідність встановлення відповідності виду забезпечення позову. Вказує на те, що судом першої інстанції порушено положення ч.2 ст. 160 та ч.1 ст. 212 ЦПК України, якими передбачено всебічне, повне, об'єктивне та безпосереднє дослідження наявних у справі доказів головуючим у судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника - ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, ухвала суду залишенню без зміни з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно і грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою.

З наданих судом першої інстанції матеріалів справи виходить, що 14 січня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПрАТ «Креатив» було укладено договір кредитної лінії № 1, що діє зі змінами та доповненнями, згідно з якими Банк зобов'язується надати Позичальнку на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування в розмірі 20 000 000, 00 (двадцять мільйонів) доларів США з остаточним терміном повернення кредитних коштів не пізніше 15.01.2017 року у порядку та на умовах, визначених кредитним договором.

В забезпечення належного виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, 15 січня 2014 року між Позивачем, Позичальником та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №1, відповідно до якого Поручитель зобов'язався перед Позичальником відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором.

01 грудня 2015 року ПАТ «Державний банк України» направив на адресу Позичальника Вимогу про усунення порушень № 55/2-06/1646-12526 від 30.11.2015 року, якою просив протягом 20 календарних днів усунути порушення за Кредитним договором, а саме сплатити прострочену заборгованість за Договором. Однак вказана Вимога Позичальником виконана не була.

ОСОБА_2 листом ПАТ «Державний банк України» від 30.11.2015 року № 55/2-06/1645-12525 було повідомлено про необхідність виконання зобов'язання за Кредитним договором, але поручителем до теперішнього часу так і не виконано зобов'язання, передбачені Договором.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви щодо забезпечення позову, суд першої інстанції правомірно послався на те, що наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився у реальної загрозі невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому дійшов правильного висновку щодо необхідності забезпечити вказаний позов шляхом накладення арешту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст.311, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: