Справа № 307/2523/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Готри Т.Ю., Леска В.В.,

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Солотвинської селищної ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3, а у серпні 2013 року його дружина ОСОБА_4 звернулися в суд з позовами до ОСОБА_2 та Солотвинської селищної ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту. Ухвалою суду від 18.09.2013 обидва позови були обєднані в одне провадження.

Позови мотивували тим, що за договором купівлі-продажу від 05.09.1985 позивачі придбали від ОСОБА_5 будинок в с. Солотвино по вул. Борканюка, 10 (колишній № 8), який згідно умов цього договору знаходиться на земельній ділянці площею 1022 м.кв. Відповідачка ОСОБА_2 згідно договору дарування від 13.12.2004 є власником сусіднього будинку в с. Солотвино по вул. Борканюка, 8 (колишній № 6), який розташований на земельній ділянці норма якої не встановлена, а її приватизація не проводилася.

Зазначали, що рішенням 17-ї сесії 5-го скликання Солотвинської селищної ради № 388 від 10.07.2008 позивачам передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, площею 0,01500 га. в с. Солотвино по вул. Борканюка, 10.

Після цього рішенням 24-ї сесії 5-го скликання Солотвинської селищної ради № 600 від 15.12.2009 ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, площею 0,0380 га в с. Солотвино по вул. Борканюка, 8

На підставі такого рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку серії ЯК № 738840 від 12.04.2010. Позивачі вважають, що документи, на підставі яких було видано оспорюваний Державний акт, були виготовлені з порушення встановленого порядку, межі земельної ділянки відповідачки з позивачами, як суміжними землекористувачами, не погоджувались. При оформленні права власності на сусідню земельну ділянку ОСОБА_2 захопила частину земельної ділянки позивачів шириною 120 см. по всій довжині будинку, якою вони користувалися до прийняття спірного рішення.

Посилаючись на дані обставини просили скасувати рішенням 24-ї сесії 5-го скликання Солотвинської селищної ради № 600 від 15.12.2009 та визнати недійсним виданий на його підставі державний акт серії ЯК № 738840 від 12.04.2010.

Також позивачі зазначали, що ОСОБА_4 у жовтні 2010 р. звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування рішення Солотвинської ради № 600. Справа розглядалася адміністративними судами різних інстанцій до листопада 2014 року, коли провадження було закрито та розяснено право позивача звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. Із даними позовами позивачі звернулися до суду в липні та серпні 2013 року, тому вважають, що строк позовної давності звернення до суду ними було пропущено з поважних причин і просять його поновити.

Рішенням Тячівського районного суду від 25 червня 2015 року позов задоволено.

Представник відповідачки ОСОБА_1 на таке рішення суду подав апеляційну скаргу. Просить скасувати зазначене рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Позивачі подали до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому просять апеляцію відхилити, а рішення суду, яке на їх думку є законним та обґрунтованим, залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які взяли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05.09.1985 позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили житловий будинок № 10 по вул. Борканюка в смт. Солотвино, який знаходиться на земельній ділянці площею 1022 м.кв. (т. 2 а. с. 14).

Із довідки про перенумерацію в смт. Солотвино вбачається, що будинку номер 8 по вул. Борканюка присвоєно новий номер 10, а будинку номер 6 в свою чергу - 8 (т. 2 а. с. 54). Генеральним планом (схема) від 20.03.1955 стверджено, що загальна площа земельної ділянки № 8 по вул. Борканюка в смт. Солотвино становить 1022 м.кв., конфігурація ділянки являє собою прямокутник правильної форми (т. 2 а. с.15).

13.12.2004, на підставі договору дарування, ОСОБА_2 стала власником житлового будинку № 8, по вул. Борканюка в смт. Солотвино, який знаходиться на земельній ділянці, норму якої не встановлено та приватизація якої не проводилася (т. 2 а. с. 12). У технічному паспорті на цей будинок є висновок про реєстрацію домоволодіння № 6 по вул. Борканюка від 04.08.195, у якому вказано, що площа земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, становить 345 м.кв. Відповідно до генерального плану (схеми) та ескізу (т. 2 а. с. 111, 112), які знаходяться у цьому ж паспорті, конфігурація земельної ділянки являє собою прямокутник правильної форми.

У червні 2002 року та у липні 2008 року Солотвинська селищна рада прийняла рішення про передачу у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1033 га. та 0.115 га., відповідно, в смт. Солотвино по вул. Борканюка 10 (т. 2 а. с. 16, 17). Спеціалізоване підприємства «Моя Земля» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Згідно цієї документації, у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пропонується передати земельну ділянку площею 0.1074 м.кв. Згідно експлікації та опису меж, межа земельної ділянки від будинку № 8 повинна проходити на певній відстані від будинку № 10. Конфігурація ділянки являє собою правильний прямокутник розмірами 17.51-17.73 м. на 60.18-60.43 м. (т. 2 а.с. 128-137, т. 3 а.с. 20-41). В цій документації міститься акти встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі межових знаків на зберігання від 17 липня 2009 року (т. 2 а.с. 132-133, т. 3 а.с.35-36). Проте акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 не підписала.

23.09.2009 Солотвинська селищна рада прийняла рішення № 530 про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.04 га. по вул. Борканюка 8 для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 80).

Таке рішення було прийнято після того, як межі земельної ділянки позивачів уже були визначені актом встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 17.07.2009. Зважаючи на те, що у технічному паспорті на будинок, належний ОСОБА_2, площу земельної ділянки вказано 345 м.кв., в рішенні Солотвинської селищної ради № 530 від 23.09.2009 не зазначено за рахунок яких земель ОСОБА_2 слід надати земельну ділянку площею 0,04 га.

Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2, була виготовлена ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (т.3 а.с.75-94), яка не містить акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки. 15.12.2009 Солотвинська селищна рада прийняла рішення № 600 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», проте у тексті цього рішення вказано, що затверджено проект із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, що знаходиться в с. Солотвино по вул. Борканюка, № 8, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.0380 га., та надано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 (т.3 а.с. 80).

У березні 2010 року, на підставі рішення Солотвинської селищної ради від 15.12.2009 № 600, управління Держкомзему у Тячівському районі видало ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738840 (т.2 а.с.10). Згідно конфігурації ділянки, приватизованої відповідачкою, межова лінія із ділянкою № 10 із прямої змінилася на пряму з виступом у бік ділянки позивачів довжиною 10.6 м. і глибиною 1.03 м.

Позивачі оспорюють зазначений державний акт, як такий, що виданий відповідачці з порушенням вимог земельного законодавства, та який порушує їх право на приватизацію наданої їм земельної ділянки.

Оспорюваний державний акт це офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин.

Підставами для визнання такого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який його видав. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів сторін у справі.

Позивачі зазначали, що межі земельної ділянки відповідачки з ними не погоджувались.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає, зокрема, кадастровий план земельної ділянки. При цьому для виготовлення кадастрового плану необхідно провести кадастрову зйомку.

Статтею 198 ЗК України визначено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Матеріали Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2 містять кадастровий план земельної ділянки (т. 3 а.с.85). Проте, не містять акту погодження меж земельної ділянки. Представник відповідача та спеціаліст Управління Держгеокадастру ОСОБА_6 зазначали, що технічна документація відповідача виготовлялась відповідно до Постанови КМУ від 5 серпня 2009 р. N 844 «Про деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України», якою було затверджено «Порядок безоплатних оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки» та не передбачалось акту погодження меж земельної ділянки. Судова колегія такі доводи до уваги не бере. Зазначеним Порядком передбачалось виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Складовою частиною технічної документації є кадастровий план, а складанню кадастрового плану земельної ділянки, в будь-якому випадку, відповідно до ст. 198 ЗК України, передує погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок.

Однак, з наявної у матеріалах справи технічної документації щодо земельної ділянки ОСОБА_2 вбачається, що при її виготовленні межі із суміжними землекористувачами не погоджувались. Не є таким доказом наявний у матеріалах справи акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_2, в якому зазначено, що суміжними землевласниками та землекористувачами претензій існуючих меж не заявлено, оскільки такий не містить дати його складання і в ньому відсутні погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 із суміжними землекористувачами (т.3 а.с.87).

Згідно конфігурації земельної ділянки, приватизованої відповідачкою, межова лінія із ділянкою № 10 із прямої змінилася на пряму з виступом у бік ділянки позивачів довжиною 10.6 м. і глибиною 1.03 м. Представник відповідача зазначав, що попередні власники її будинку отримали дозвіл від родини ОСОБА_4 користуватись частиною земельної ділянки, яка і була передана ОСОБА_2 у власність. Проте такі доводи правомірно не були взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки позивачі до органу місцевого самоврядування із відповідною заявою про відмову від частини земельної ділянки не зверталися.

Також судова колегія зазначає, що технічне завдання на розробку технічної документації, та документи, що міститься в цій документації (висновок, довідка, експлікація угідь (т. 3 а.с. 82-84) датовані 17 та 28 грудня 2009 року.

В той же час рішення Солотвинської селищної ради № 600 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» було прийняте 15 грудня 2009 року до початку складання такої технічної документації. А отже, таке рішення не можна вважати законним.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено статтею 152 ЗК України, відповідно до ч.2 та 3 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконний та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-319цс15, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень, зокрема, органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 4 червня 2014 року (справа № 6 46 цс 14), відповідно до статті 126, статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень, зокрема, органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституцій України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що при виготовленні Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2, не було погоджено меж із суміжними землевласниками та землекористувачами, зокрема позивачами; така документація на час прийняття Солотвинської селищною радою про її затвердження не була виготовлена, а отже, рішення Солотвинської селищної ради 15 грудня 2009 року № 600 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» було прийняте з порушенням закону, і суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність скасування такого рішення. Також судом правомірно визнано недійсним державний акт, виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування.

Також вірним є висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності, про що клопотав представник відповідачки

Питання незаконності рішення Солотвинської селищної ради від 15 грудня 2009 року розглядалось в порядку адміністративного судочинства. З позовом ОСОБА_4 звернулась у жовтні 2010 року. Судові рішення, які були ухвалені судом першої та апеляційної інстанції в адміністративній справі, були скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2013, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с.167-171). В подальшому 14.03.2014 Тячівським районним судом було постановлено ухвалу про закриття провадження у адміністративній справі та розяснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.03.2015 така ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно вважав, що позивачі пропустили строк позовної давності з поважних причин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника відповідача відхиленню, оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляції не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 25 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді: