Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту у розмірі 119 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Восени 2013 року йому стало відомо, що між позичальником та боржником було укладено додаткові угоди до кредитного договору.

Зазначав, що встановленням плаваючої процентної ставки та збільшенням її розміру після укладення кредитного договору без отримання його згоди як поручителя, збільшено обсяг його відповідальності, внаслідок чого порука припинилася.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року, позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 08 серпня 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, № 6-701цс15 від 24 червня 2015 року, № 6-1161цс15 від 21 жовтня 2015 року).

У справі встановлено, що 08 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та у відповідності до ст. ст. 512-514 ЦК Україниправонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № СNL-200/610/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 119 000 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою 5, 49 % річних+FIDR строком повернення до 08 серпня 2023 року.

08 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_4 було укладено lодатковий договір № 1 до rредитного договору, за яким на період з 08 квітня 2009 року до 08 вересня 2009 року для розрахунку процентів за кредитом встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 7, 0% та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів); на період з 08 вересня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 5, 91 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів). Відповідно до умов пункту 2.2. цього додаткового договору № 1,сторони домовились провести реструктуризацію кредиту частини боргових зобов'язань з періодом погашення з 08 січня 2009 року по 08 березня 2009 року шляхом надання позичальнику траншу в сумі 4204,09 доларів США з метою погашення прострочених процентів.

08 жовтня 2009 року між сторонами кредитного договору укладено додатковий договір до нього, за яким на період з 08 жовтня 2009 року до 08 січня 2010 року для розрахунку процентів за кредитом встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 9, 58% та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів); на період з 08 січня 2010 рокудо повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 6, 36 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів).

23 грудня 2009 року між сторонами кредитного договору було укладено додатковий договір № 2 до Кредитного договору, за яким до кредитного договору були внесені зміни, зокрема, до п. п. 2.3.8. п. 2.3. в частині № 2 кредитного договору було викладено у новій редакції: « 2.3.8. Позичальник зобов'язаний в термін до 16 лютого 2010 року забезпечити проведення державної реєстрації прав власності на Предмет іпотеки та укласти з банком Договір іпотеки на умовах, визначених Банком. За невиконання застосувати підвищення відсоткової ставки на 4%».

08 лютого 2010 року між банком та ОСОБА_4 укладено додатковий договір до кредитного договору, за яким до п. п.2.3.8. п. 2.3. в частині № 2 кредитного договору було викладено у новій редакції: « 2.3.8. Позичальник зобов'язаний в термін до 01 квітня 2010 року забезпечити проведення державної реєстрації прав власності на Предмет іпотеки та укласти з банком Договір іпотеки на умовах, визначених Банком. За невиконання застосувати підвищення відсоткової ставки на 4%».

08 квітня 2010 року між укладено додатковий договір до кредитного договору, за яким на період з 08 квітня 2010 року до 08 липня 2010 року для розрахунку процентів за кредитом встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 12, 45% та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів); на період з 08 липня 2010 року до 10 січня 2011 року для розрахунку процентів за користування кредитом була встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 13,86 % річних. Відповідно до пункту 2.1.7. зазначеного додаткового договору, у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов'язань встановлених умовами кредитного договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за Кредитним договором) підвищується на 4% (чотири відсотки) річних в порядку, передбаченому цим додатковим договором. Відповідно до пункту 2.3. зазначеного додаткового договору, сторони домовилися в строк до 08 квітня 2010 року провести реструктуризацію боргових зобов'язань шляхом зміни строків та розмірів погашення простроченого кредиту в сумі 333,52 доларів США, прострочених процентів в сумі 3019, 21 доларів США та процентів, нарахованих на прострочений кредит, в сумі 3,73 доларів США, що виник в період з 09 березня 2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № СNL-200/610/2008 між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-200/610/2008 від 08 серпня 2008 року.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки, за цим договором поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань.

У статті 2 договору поруки зазначено, що порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі. Зокрема порукою забезпечується вимоги кредитора щодо: (а) повернення основної суми кредиту, наданого боржнику; (б) сплати процентів за користування кредитом; (в) сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати процентів та штрафу за нецільове використання кредиту (п. 2.1. договору поруки).

Відповідно до п. 2.2. договору поруки сторони встановили, що розмір боргових зобов'язань, забезпечених порукою, на дату укладення цього договору становить 119 000 доларів США. Порукою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми відповідно до п. 2.1. цього договору.

Таким чином, забезпечивши виконання кредитного зобов'язання порукою, ОСОБА_3 погодився відповідати у розмірі тіла кредиту та сум процентів і неустойки, на які збільшиться отримана сума кредиту. Пункт 2.2. договору поруки визначає процедуру виникнення грошового обов'язку поручителя із посиланням на умови кредитного договору щодо розмірів його складових.

Про згоду на будь-яке збільшення основного зобов'язання у порівнянні із первинними умовами у майбутньому без необхідності укладення додаткових угод до договору забезпечення кредитного зобов'язання, у договорі поруки не зазначається, що свідчить про необґрунтованість доводів касаційної скарги.

Додаткові угоди до кредитного договору змінюють забезпечене порукою зобов'язання шляхом підвищення розміру фіксованого проценту за кредитом, надання додаткових кредитних коштів, що збільшує обсяг відповідальності та потребує згоди поручителя на таке збільшення.

Суди дослідили умови та обсяг відповідальності ОСОБА_3 щодо виконання забезпеченого його порукою зобов'язання, у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України оцінили подані сторонами докази та з урахуванням повного й всебічного з'ясування обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко