Справа № 225/3122/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить надати їй без нотаріально оформленої згоди та без супроводу батька дозвіл на тимчасовий багаторазовий вїзд на неконтрольовану територію (територія проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (Крим) та на виїзд з неконтрольованої території (територія проведення антитерористичної операції), тимчасово окупованої території України (Крим), а також на виїзд за межі України, а саме не територію Греції з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, строком до 30 квітня 2019 року, малолітнього сина. Надати їй дозвіл на виготовлення проїзного документа для виїзду за кордон для дитини.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між сторонами 06 жовтня 2002 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис 1459, було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем за адресою: Донецька обл., м. Донецьк, вул. 60 років СРСР, б. 16, кв. 4. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецьк від 25.10.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач з дитиною вимушена систематично виїжджати та вїжджати в зону АТО, що без дозволу батька не можна зробити, оскільки на межі з територією проведення АТО та на усіх блокпостах вимагається такий самий дозвіл батька, як і для виїзду за кордон. Позивач має родичів за кордоном та бажає періодично їх відвідувати, має можливість щорічно відпочивати на морі та оздоровлювати дитину. Відповідач ігнорує інтереси сина, не дає своєї згоди на його виїзд за кордо.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнала, в задоволенні позову просила відмовити. Пояснивши, що відповідач ОСОБА_2 надав позивачу нотаріально посвідчено згоду на виїзд з дитиною до тимчасово окупованої території України, а також території проведення антитерористичної операції. Позивач не зверталась до нього з проханням про надання дозволу на виїзд дитини разом з нею закордон.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Донецька, справа №2/0532/871/2012, рішення набуло законної сили.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком записано ОСОБА_2, матірю ОСОБА_1 (свідоцтво про народження 1-НО №371132 від 28 травня 2004 року).

Відповідно до заяви ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 1060, ОСОБА_2 надав свою згоду на тимчасові поїздки до непідконтрольної території України, а саме: Донецьку, Луганські області та тимчасово окупованої території України АР Крим, своєму малолітньому синові, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на період з 21.06.2016 року по 30.09.2017 року у супроводі матері, ОСОБА_1, яка може самостійно вирішувати усі питання, які виникатимуть під час перебування його малолітнього сина, ОСОБА_3, у вищевказаних територіях та після закінчення терміну поїздки забезпечить повернення його малолітнього сина, ОСОБА_3, в Україну.

Як вбачається з пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами, після розірвання шлюбу дитина мешкає разом з матір'ю за адресою: Донецька обл., м. Донецьк, вул. Воровського, б. 5, кв. 3.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п.п. 1 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Тобто, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Проте, законодавством України не передбачено можливість перетинання дитиною кордону України без згоди обох батьків, без зазначення країни, до якої необхідно виїхати дитині, та строку, на який вона виїжджає

За змістом ст.ст.141, 153, ч. 3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

З приводу заявлених позивачем вимог стосовно надання дозволу, без нотаріально посвідченої згоди батька та без його супроводу, на тимчасовий багаторазовий вїзд на неконтрольовану територію (територія проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (Крим) та на виїзд з неконтрольованої території (територія проведення антитерористичної операції), тимчасово окупованої території України (Крим), суд зазначає про те, що вказаний дозвіл вже надано відповідачем, у звязку з чим вказана вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини за кордон, а саме на територію Греції з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини, строком до 30 квітня 2019 року, без згоди одного з батьків, не встановлюючи при цьому конкретний час і місце перебування за кордоном, на думку суду суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень статей 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Надання дозволу на виїзд дитини за межі України без зазначення відповідного часового проміжку перебування у цій державі, суд вважає недоцільним та таким, що суперечить положенням чинного законодавства України, крім того суд бере до уваги той факт, що відповідачем вже надано дозвіл на виїзд та вїзд дитини в супроводі позивача до тимчасово окупованих територій України, а також зони проведення антитерористичної операції.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньому ОСОБА_3, 21 квітня 2004 року, без згоди та супроводу батька.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 141, 151, 155, 157 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко