Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/402/16-ц Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 39 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 18 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Обгрунтовуючи позов зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3. В межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме на час відкриття спадщини проживав у зазначеному будинку разом із спадкодавцем та залишився проживати в ньому й надалі, доглядав за будинком, утримував його в належному стані, мав ключі від будинку. Разом з тим, він також утримував у себе та зберігав всі правовстановлюючі документи на будинок та будинкову книгу, маючи намір в майбутньому оформити свої спадкові права.

Крім нього спадщину після смерті батька прийняв і брат ОСОБА_4, який звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори. Проте свідоцтва про право на спадщину той не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 брат ОСОБА_4 також помер. Після цього він звернувся до нотаріальної контори по питанню оформлення спадкових прав. Однак нотаріус відмовила йому в цьому з тих підстав, що ним пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини і порадила звернутися до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька.

Також, після його звернення до нотаріуса по питанню прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 стало відомо, що відповідну заяву вже подала того дочка ОСОБА_2, з якою виник спір про право на спадкове майно.

З наведених обставин ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (1963 року) просив постановити рішення суду, яким встановити факт прийняття ним спадщини, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 18 березня 2016 року позов задоволено повністю.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Зазначає, що судом не було враховано всіх доказів по справі, дана неправильна оцінка показам свідків, що призвело до ухвалення незаконного рішення по справі.

Зокрема вказує, що позивач фактично в спірному будинку не проживав, спільного господарства та бюджету з померлим не мав, постійним місцем його проживання було АДРЕСА_1.

Крім того, позивач від її батька ОСОБА_4 отримав 2800 доларів США за належну йому частку будинку. Документів на будинок у позивача також не було, оскільки вони зберігалися у її батька. Однак після його смерті вона виявила, що документи пропали. Вважає, що документи викрав ОСОБА_1 Після цього дала оголошення в місцеву газету та поновила технічний паспорт на житловий будинок.

Також зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги довідку депутата міської ради про те, що позивач з 1992 року по 1996 рік проживав разом зі своїм батьком, оскільки дана довідка спростовується довідкою Малинського ВК ЖРЕП від 10.08.2015 року, яка свідчить про протилежне.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, який являвся батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Останні відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в ред. 1963 року) є спадкоємцями першої черги за законом (а.с.14, 32, 35).

За життя подружжя ОСОБА_3 (ОСОБА_3 та ОСОБА_2) побудували будинок у м. Малині, по вул.Жуковського, 13 Житомирської області, право власності на який на момент розгляду справи не оформлено, правовстановлюючі документи відсутні.

Відповідно до довідки від 10.08.2015 року №2729, виданої Малинським ВК ЖРЕП, слідує, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_2, з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.34 звор.).

У шестимісячний термін після смерті ОСОБА_3, а саме 25.04.1996 року, ОСОБА_4 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.35).

Позивач у справі ОСОБА_1 заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не подавав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і ОСОБА_4

За життя ОСОБА_4 позивач претензій, в тому числі і в судовому порядку, щодо спадщини після смерті батька ОСОБА_3 не пред'являв, а пред'явив такі після смерті ОСОБА_4

При цьому, звертаючись до суду з цим позовом та обгрунтовуючи його позивач посилався на те, що в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме на час смерті спадкодавця проживав у його будинку разом з ним та залишився проживати в ньому й надалі, доглядав за будинком, утримував його в належному стані, мав ключі від будинку. Крім того, він також утримував у себе та зберігав всі правовстановлюючі документи на будинок та будинкову книгу, маючи намір в майбутньому оформити свої спадкові права.

Відповідачкою ОСОБА_2 наведені позивачем обставини заперечуються. При цьому остання посилається на те, що позивач із спадкодавцем на момент того смерті не проживав, документи на будинок зберігалися у її батька ОСОБА_4, які позивач викрав після його смерті.

Крім того, позивач від її батька ОСОБА_4 отримав 2800 доларів США за належну йому частку будинку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції визнав, що позивач ОСОБА_1 довів наведені ним обставини того, що після смерті батька він на протязі шести місяців вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном померлого, оскільки проживав з спадкодавцем на момент смерті, одразу ж після смерті батька отримав документи на будинок: будинкову книгу, технічний паспорт на будинок, документи про надання в бестрокове користування земельної ділянки, документи про закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію, оригінали яких були надані позивачем суду для огляду під час розгляду справи. На підтвердження факту проживання позивача зі спадкодавцем суд послався на довідку депутата міської ради від 25.01.2016 року, а також на покази свідків.

З доводами позивача та висновками суду першої інстанції погодитися не можливо з огляду на наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу в редакції 1963 року, який діяв на час їх виникнення.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в ред. 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК України (в ред. 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно із нормами ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Виходячи зі змісту пункту 1 наведеної норми закону, прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ч.1 ст.17 Цивільного кодексу (в редакції 1963 року) - місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Відповідно до статті 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Проте, на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на момент його смерті позивач надав суду довідку видану депутатом Малинської міської ради №123 від 25.01.2016 року, а не уповноваженим органом, як-то визначено вище наведеною Інструкцією (житлово-експлуатаційною організацією, правлінням житлово-будівельного кооперативу, виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи відповідною місцевою державною адміністрацією) (а.с.11).

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 у будинку по АДРЕСА_2, де був зареєстрований та проживав спадкодавець ОСОБА_3, на момент смерті останнього та після цього зареєстрованим не був, а був зареєстрований за іншою адресою.

Вказані обставини визнані позивачем в судовому засіданні апеляційного суду.

Про факт не проживання позивача із спадкодавцем свідчить також довідка Малинського ВК ЖРЕП від 10.08.2015 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_2, з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.34 звор.).

Наведені в даній довідці обставини позивачем не спростовані.

Відсутні в матеріалах справи і будь-які судові рішення, якими було встановлено факт проживання позивача з померлим ОСОБА_3, як перед смертю останнього, так і після того.

Також, як свідчить технічний запис судового засідання, допитані за клопотанням позивача свідки підтвердили частково факт проживання позивача з померлим, проте свідки, допитані за клопотанням відповідача, дали протилежні пояснення з цього приводу.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що позивач довів факт проживання зі спадкодавцем на момент того смерті не грунтуються на матеріалах справи і є помилковим.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Позивач до нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини не звертався.

Звертаючись до суду та обгрунтовуючи позов про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном позивач посилався на те, що він після смерті батька отримав та зберігав у себе правовстановлюючі документи на будинок, зокрема: будинкову книгу, технічний паспорт на будинок, договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки, документи про закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію, які надав суду як доказ цих обставин.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, право власності на спірний будинок за будь-ким на момент розгляду справи не оформлено, правовстановлюючі документи відсутні. Відсутній і державний акт про право власності на землю.

Таким чином, документи, на які посилається позивач, не є правовстановлюючими документами на будинок, а наявність зазначених документів у позивача не може слугувати доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном в розумінні ч.2 ст.113 Інструкції.

Разом з тим, позивачем недоведений і факт того, що вказані документи отримані ним одразу ж після смерті батька, тобто в шестимісячний термін після відкриття спадщини, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази про час, з якого вказані вище документи знаходяться у позивача та обставини за яких вони стали зберігатися у останнього.

Позивачем в ході апеляційного розгляду справи визнано, що докази про ці обставини у нього відсутні, а тому надати їх не має можливості. Будь-яких клопотань про витребування таких доказів позивачем не заявлено.

Натомість, заперечуючи проти позову відповідачка ОСОБА_2 посилається на те, що вказані документи після смерті ОСОБА_3 зберігалися у її батька ОСОБА_4 Проте після смерті останнього (після ІНФОРМАЦІЯ_2) документами неправомірно заволодів позивач.

Дані твердження відповідачки фактично підтверджуються матеріалами справи.

Так, відповідно до довідки від 10.08.2015 року №2729, виданої в нотаріальну контору Малинським ВК ЖРЕП про місце реєстрації та проживання спадкодавця ОСОБА_3, слідує, що дана довідка видана на підставі будинкової книги (а.с.34 звор.).

Крім того, на ім'я ОСОБА_4 була оформлена документація на газифікацію спірного будинку, договір про постачання електроенергії, укладалися договори страхування зазначеної будівлі (а.с.61 - 64).

Разом з тим, як свідчить технічний запис фіксування судового процесу, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фактично підтвердили факт заволодіння документами ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4

Тобто, з наведеного можливо зробити висновок, що будинкова книга, технічний паспорт та інші документи, на які посилається позивач, після смерті спадкодавця зберігалися у ОСОБА_4 (батька відповідачки) до смерті останнього (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Відсутні в матеріалах справи і докази про те, що після смерті ОСОБА_3 позивач доглядав за спірним будинком, утримував його в належному стані, мав ключі від будинку та такі докази не надані останнім в ході апеляційного розгляду справи.

Враховуючи наведені обставини та правові норми, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів визнає, що висновок суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_1 фактичного вступу у шестимісячний термін в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_3 є помилковим і таким, що не грунтується на матеріалах справи та правових нормах.

Тому з наведених позивачем обставин підстав для задоволення позову у суду не було.

Апеляційна скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду відповідно до ст.309 ЦПК України - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 18 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді