Справа № 185/7455/15-ц
Провадження № 2/185/103/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М. М.,

за участю cекретаря судового засідання Волошиної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді у приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" , треті особи: Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області , Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлоград про встановлення факту, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, зобов'язання скласти акти про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" (надалі за текстом ДП «НВО «ПХЗ») про встановлення факту нещасного випадку, що повязаний з виробництвом, скасування акту про нещасний випадок невиробничого характеру, зобовязання скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1, стягнення моральної шкоди. Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги та просив встановити, що нещасний випадок, який стався з ним 09.09.2014, повязаний з виробництвом, скасувати акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру від 22.12.2014 за формою НТ, зобовязати відповідача скласти акти про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формами Н-1 та Н-5 за наслідками нещасного випадку, який стався з позивачем 09.09.2014, стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що перебував у трудових відносинах з відповідачем до 18.11.2014, коли його було звільнено за власним бажанням. Під час перебування з відповідачем у трудових відносинах останній забезпечив позивача велосипедом. Також відповідач видав позивачу перепустку для можливості проходження КПП підприємства з велосипедом. 09.09.2014р. під час прямування з роботи додому позивач впав з велосипеду, внаслідок чого зазнав тілесних ушкоджень. У звязку з отриманими ушкодженнями позивач з 10.09.2014 по 14.11.2014 перебував на лікарняному. 01.12.2014 позивач письмово звернувся до відповідача з заявою про нещасний випадок. 22.12.2014 відповідач надав позивачу акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру. Вважаючи, що відповідач невірно відніс нещасний випадок до невиробничого, позивач 05.02.2015 звернувся до Територіального органу Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області, але отримав письмову відмову від 24.02.2015. Після цього позивач оскаржив дії виконавця, але отримав письмову відмову ТУ Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області. Враховуючи зазначене вище, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом, оскільки вважає, що нещасний випадок повязаний з виробництвом. Позивач зазначає, що велосипед, на якому стався нещасний випадок належить підприємству і в розумінні п. 1.10 Правил Дорожнього руху України є транспортним засобом. Посилаючись на Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (надалі за текстом Порядок), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.11 №1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», зазначає, що нещасний випадок стався під час його проїду з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству, а тому є таким, що повязаний з виробництвом. Враховуючи зазначене, відповідач повинен був скласти акти за формами Н-1 та Н-5, а не НТ. Також, посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду просить стягнути на його користь 5000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнений позов та просили його задовольнити з підстав зазначених у позові та поясненнях.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у письмових запереченнях. Також відповідач зазначив, що 01.12.2014 позивач звернувся до підприємства з заявою провести розслідування нещасного випадку, який стався 09.09.2014. На підставі даної заяви комісія провела розслідування та склала акт за формою НТ згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 №270 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру». Складаючи акт форми НТ відповідач виходив з того, що в листках непрацездатності відповідача не було зазначено про те, що захворювання повязано з виробництвом, позивач не звертався своєчасно з заявою про ДТП, під час нещасного випадку не виконував дії, повязані з виробництвом та прямував додому за непогодженим з підприємством маршрутом на власному велосипеді, а не велосипеді підприємства. Також представник відповідача зазначив, що навіть, якщо відповідач і користувався велосипедом підприємства, то дозвіл на його вивіз з території підприємства позивачу не надавався; у позивача був дозвіл на перетин КПП тільки на власному велосипеді. Крім зазначеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Представник третьої особи Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області підтримав доводи відповідача та просив у задоволенні позову відмовити. Також зазначив, що позивач, не погодившись з актом про нещасний випадок невиробничого характеру, звернувся до ТУ Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області з заявою щодо проведення додаткового (повторного) розслідування нещасного випадку. Проте, 24.02.2015р. позивачу була надана відповідь, щодо відсутності підстав для проведення додаткового (повторного) розслідування.

Представник третьої особи Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлоград підтримав доводи відповідача та просив відмовити у задоволенні позову з підстав його недоведеності. Також зазначив, що у позивача не було дозволу на виїзд з території підприємства на велосипеді відповідача. Крім того, у листках непрацездатності, на підставі яких складаються акти, не зазначено про те, що хвороба повязана з виробництвом.

Вислухавши позивача, представників позивача, відповідача, третіх осіб, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача та 18.11.2014 був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача. З пояснень позивача, які в цій частині не заперечуються відповідачем, вбачається, що 09.09.2014 близько 23 години позивача було відсторонено від виконання роботи. Після відсторонення від роботи позивач, з дозволу свого керівника, покинув підприємство через КПП-1 о 23 годині 10 хвилин, що підтверджується відповідним звітом (а.с. 156).

Позивач зазначає, що близько 23 години 30 хвилин, він рухався з роботи до дому на велосипеді по вул. Полтавській в м. Павлограді, де після засліплення його світлом фар автомобіля, який рухався у зустрічному напрямку, він впав та зазнав тілесних ушкоджень. Зі слів позивача велосипед було пошкоджено і їхати на ньому далі він не мав можливості у звязку з поганим самопочуттям та несправністю велосипеда, а тому пішки добрався до дому.

Позивач 01.12.2014 звернувся до відповідача з заявою про проведення розслідування нещасного випадку.

За результатами розгляду заяви позивача було складено акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру від 22.12.2014. Згідно висновку комісії нещасний випадок з позивачем не повязаний з виробництвом. (а.с.51).

Згідно відповіді ТУ Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області від 24.02.2015 року на заяву позивача щодо проведення розслідування нещасного випадку - відсутні підстави для проведення додаткового (повторного) розслідування (а.с.19).

З наданих позивачем листків непрацездатності не вбачається, що отримані ним ушкодження повязані з виробництвом, оскільки в листках непрацездатності зазначено що захворювання загальне та невиробничі травми. (а.с. 24, 25). З листа КЗ «Павлоградська міська лікарня №4» ДОР» від 28.07.2015р. вбачається, що травма зареєстрована як невиробнича. (а.с.69). В наданій позивачем виписці із медичної карти (а.с. 16) зазначено: струс головного мозку (побутова 09.09.2014).

З відповіді відділення ДАІ з обслуговування м. Павлоград та Павлоградського району від 23.07.2015р. вбачається, що повідомлень про ДТП 09.09.2014р. по вул. Полтавська м. Павлоград при якій позивач міг отримати тілесні ушкодження не надходило. (а.с.71).

Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом позивачу неодноразово було запропоновано надати докази для підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу позову.

Позивач суду пояснив, що свідків нещасного випадку немає.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено суду факт настання нещасного випадку саме у той час, у тому місці та за тих обставин, про які зазначає позивач.

Доводи позивача про те, що нещасний випадок настав під час використання велосипеда, який належав відповідачу також не доведені позивачем виходячи з наступного.

З наданої позивачем копії пропуску вбачається, що останньому було дозволено прохід через КПП з велосипедом. Зазначені відомості узгоджуються з наданою відповідачем копією службової записки від 30.05.2012 щодо надання позивачу пропуску з правом проїзду на особистому велосипеді через КПП. Згідно наданих відповідачем документів (а.с. 49,50) позивачу було видано велосипед, який останнім було повернуто 18.11.2014, тобто в день звільнення. З пояснень відповідача вбачається, що для вивозу матеріальних цінностей з території підприємства надається відповідний дозвіл, який позивачу не надавався для вивозу велосипеду підприємства. Позивач також суду пояснив, що такого дозволу йому не надавалось.

Інших доказів того, що позивач в момент нещасного випадку користувався велосипедом відповідача, крім особистих пояснень, позивачем не надано.

Отже, з аналізу зазначеного вище вбачається, що позивач не мав права користуватися виданим йому велосипедом за межами території підприємства та позивачем не доведено факт користування велосипедом відповідача під час нещасного випадку. Крім того, згідно акту комісії відповідача від 16.12.2014 велосипед, який позивач повернув відповідачу, механічних ушкоджень (вмятин, подряпин, тріщин) та технічних несправностей не мав (а.с.54), а доводи позивача про те, що він самостійно усунув отримані повернутим велосипедом пошкодження (зігнутий шатун педалі та пошкодження колеса) викликають у суду сумніви.

Відповідно до п. 5 Порядку розслідування та облік нещасних випадків, що сталися з працівниками під час прямування на роботу чи з роботи пішки, на громадському, власному або іншому транспортному засобі, що не належить підприємству і не використовується в інтересах підприємства, проводяться згідно з порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру.

Згідно пп. 5 п. 15 Порядку обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом є проїзд на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству, або іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем відповідно до укладеного договору.

Проте, відповідно до пп. 2 п. 16 Порядку обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов'язані з виробництвом, є використання в особистих цілях без відома роботодавця транспортних засобів, устаткування, інструментів, матеріалів тощо, які належать або використовуються підприємством (крім випадків, що сталися внаслідок їх несправності, що підтверджено відповідними висновками).

Таким чином, враховуючи, що позивач не довів, що він був на велосипеді відповідача та те, що навіть у разі припущення, що він був на велосипеді відповідача, підстав для визнання цього нещасного випадку таким, що повязаний з виробництвом немає, оскільки дозволу на вивіз та використання велосипеду за межами підприємства у позивача не було, відповідного договору між сторонами щодо використання велосипеда за межами підприємства не було, дозволу на використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства у позивача також не було, маршрут прямування не був затвердженим адміністрацією підприємства.

Доводи позивача про те, що він ще 10.09.2014 по телефону повідомив підприємство про те, що 09.09.2014 з ним трапився нещасний випадок не узгоджуються з відомостями, зазначеними в усіх листках непрацездатності та інших медичних документах, а не тільки у першому литку непрацездатності, та не узгоджується з доповідною запискою від 10.09.2014 щодо причин невиходу позивача на роботу (а.с.51), згідно якої позивач повідомив тільки про те, що він знаходиться на лікарняному. Крім того, позивач звернувся з письмовою заявою щодо проведення розслідування нещасного випадку тільки після звільнення, а не одразу після виходу на роботу.

Доводи відповідача щодо відмови позивачу у задоволенні позову з підстав пропуску останнім строку позовної давності є безпідставними з огляду на приписи ст. 258 ЦК України, згідно якої позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Позивачем не доведено факт завдання йому діями відповідача моральної шкоди, а тому у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено, що нещасний випадок, який стався з ним 09.09.2014р. повязаний з виробництвом, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства "Науково-виробниче об'єднання "Павлоградський хімічний завод" , треті особи: Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області , Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлоград про встановлення факту, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, зобов'язання скласти акти про нещасний випадок, пов'язнаий з виробництвом, стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 29 квітня 2016 року.

Суддя: ОСОБА_2