Справа № 481/1813/15-ц
Провадж.№ 2/481/136/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

20.04.2016 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміній Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Новобузького району Миколаївської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, -

встановив:

23.11.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради Миколаївської області, згідно з яким просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, що розташована по вул. Разіна, 19 в м. Новий Буг Миколаївської області та визнати недійсними державні акти на право приватної власності на землю на імя ОСОБА_4, серії IV МК № 012982 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та акт серії IV МК № 012983 на земельну ділянку площею 0.1112 га для ведення особистого підсобного господарства по вул..Разіна, 9 в м.Новому Бузі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 22.07.2008 року вона придбала за договором купівлі-продажу у ОСОБА_5 житловий будинок № 9 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Разіна в м. Новий Буг, Миколаївської області. Однак позивач не має можливості оформити правовстановлюючий документ на земельну ділянку під будинком, оскільки при укладені договору купівлі-продажу будинку питання купівлі-продажу земельної ділянки не вирішувалось, а на сьогоднішній день ОСОБА_5 померла. Більше того, було встановлено, що спірна земельна ділянка належить юридично ОСОБА_4, що підтверджується також Державними актами на право приватної на землю. Але, вирішити дане питання і з ОСОБА_4 позивач також не змогла, оскільки мін також помер 11.02.2000 року. А тому позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який є у її приватній власності.

Ухвалою суду від 16.03.2016 року до участі у справі було залучено спадкоємицю після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3, в якості третьої особи.

В судове засіданні позивач не зявилась, однак напередодні направила заяву, в якій вказала, що в судове засідання зявитися не може, просить справу слухати без її присутності, свій позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, також напередодні направив заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Справу просив слухати без його участі.

Станом на 20.04.2016 року судом встановлено, що третя особа ОСОБА_3 також померла, а спадкоємці після її смерті відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (позивача, відповідача), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку, укладених між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_1, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу ОСОБА_6 22.07.2008 року за р./№ 1718, позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку № 9 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Разіна в м. Новий Буг, Миколаївської області.

Однак, предметом вказаного договору слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства при укладанні цього договору не вирішувалося.

Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування вказаного житлового будинку а поруч з цим будинком розташована присадибна земельна ділянка площею 0,1112 га для ведення особистого підсобного господарства.

Зазначені земельні ділянки приватизовані громадянином ОСОБА_4, та значаться за ним відповідно до державних актів на право приватної власності на землю, що видані йому 06.09.1995 року 1) за серією IV МК № 012982 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та акт серії IV МК № 012983 на земельну ділянку площею 0.1112 га для ведення особистого підсобного господарства .

11.09.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 позивачу по справі було надано розяснення про неможливість посвідчення договору купівлі-продажу земельних ділянок, які розташовані по вул. Разіна, № 9 у м. Новому Бузі, оскільки ОСОБА_4 помер. Факт смерті ОСОБА_4 також підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть виданого 20.травня 2008 року ( повторно), серії 1-ФП № 075749.

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємицею була його дружина ОСОБА_3. яка однак також померла 30.07.2002 року. За життя ОСОБА_3 у спадщину спірні земельні ділянки не отримувала, право власності за собою не визнавала, правовстановлюючих документів не отримувала. Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась. Отже на час розгляду справи право власності на земельну ділянку розміром 0,1 га для обслуговування житлового будинку № 9 по вул. Разіна в м. Новому Бузі Миколаївської області, та земельну ділянку розміром 0,1112 га для ведення особистого підсобного господарства за тією ж адресою зареєстровано за ОСОБА_4, що також підтверджується Витягами з технічної документації на земельні ділянки, які видані 02.09.2015 року відділом Держземагенства у ОСОБА_2 районі.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідні приписи містяться також і у ч. 1 ст. 377 ЦК України.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Таким чином, з часу набуття позивачем ОСОБА_8 права власності на зазначене нерухоме майно, спливу шістнадцятирічного строку після смерті ОСОБА_4 та не прийняття спадкоємцями спадщини після його смерті, - суб'єктивне право ОСОБА_4, який володів на праві власності земельними ділянками площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,1112 га для ведення особистого підсобного господарства, згідно вимог п. "б" ст. 140 ЗК України, вважається припиненим.

За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та визнання недійсними Державних актів грунтуються на законі, а тому задоволенню підлягають.

Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем зв'язку з розглядом справи, останній не заявляв, тому суд відносить ці витрати на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 11 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Новобузького району Миколаївської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, що розташована по вул. Разіна, № 09 в м. Новий Буг, Миколаївської області, припинивши при цьому право приватної власності на дану земельну ділянку ОСОБА_4.

Визнати недійсними та скасувати державні акти серії IV МК № 012982 на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку № 09 по вул.. Разіна в м. Новому Бузі Миколаївської області та серії IV МК № 012983 на земельну ділянку площею 0.1112 га для ведення особистого підсобного господарства по вул..Разіна, № 09 в м. Новому Бузі Миколаївської області.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: