Ухвала

іменем україни

26 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Тячівської районної державної адміністрації, ОСОБА_5, Вільховецько-Лазівської сільської ради, ОСОБА_6 про скасування розпорядження Тячівської районної державної адміністрації про виділення земельної ділянки, державного акта та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Тячівської районної державної адміністрації, ОСОБА_5, Вільховецько-Лазівської сільської ради, ОСОБА_6 про скасування розпорядження Тячівської районної державної адміністрації про виділення земельної ділянки, державного акта та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що на підставі рішення зборів уповноважених КСП ім. Шевченка від 25 березня 1998 року, у зв'язку з виходом із КСП ім. Шевченка, їй було виділено земельну ділянку в натурі, на місцевості, на підставі сертифікату НОМЕР_1, в рахунок майнового паю. Зазначала, що вона зверталася у відповідні органи для отримання державного акта на вищевказану земельну ділянку, однак розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації від 01 лютого 2006 року за № 65, земельну ділянку, яка була надана їй як земельний пай, було виділено відповідачу ОСОБА_5 (ОСОБА_7.), і також видано державний акт на вказану земельну ділянку.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд скасувати розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 01 лютого 2006 року № 65 про виділення земельної ділянки ОСОБА_7, оскільки таке є неправомірним, скасувати державний акт на право приватної власності на землю від 08 вересня 2009 року та зобов'язати Вільховецько-Лазівську сільську раду переписати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в урочище «Поточок».

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивачкою не доведено факт порушення її прав внаслідок виділення відповідачу земельної частки (паю) в натурі, а тому скасування розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 01 лютого 2006 року про виділення ОСОБА_7 вказаної земельної ділянки є безпідставним. Правильними є і висновки судів про те, що визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку від 08 вересня 2009 року, є похідною вимогою й залежить від доведеності незаконності підстави для його видачі, а тому суди обґрунтовано відмовили у задоволенні такої вимоги.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

В.А.Нагорняк