АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Перепелюк Л.М., Половінкіної Н. Ю.

При секретарі : Герман Я.І.

За участю: представників позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою приватного підприємця ОСОБА_4 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПП ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Вартіковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області площею 3га, та належить їй на праві власності, укладеного 09 грудня 2010 року від її імені невідомою особою із приватним підприємцем ОСОБА_4, який було зареєстровано у відділі Держкомзему Кельменецького району 03 червня 2011 року за №01702 та витребування зазначеної земельної ділянки з чужого незаконного володіння, посилаючись на наступне.

Вона є власником земельної ділянки розміром 3га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належать їй на праві власності на підставі державного акту серії ЧВ №016003 від 08 серпня 2003 року. Відповідач почав користуватися належною позиваці земельною ділянкою згідно договору оренди землі від 09.12.2010 року про існування якого позивачка дізналася весною 2015 року. Договір оренди та акт приймання-передачі земельної ділянки вона не підписувала, згоди на укладення зазначеного договору не надавала, а також нікому не передавала повноважень за довіреністю на підписання договору оренди та акта приймання-передачі землі. Підписи у спірному договорі оренди земельної ділянки виконані не нею, а невідомою особою.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 09 грудня 2010 року укладений між позивачкою ОСОБА_1 та приватним підприємцем ОСОБА_4, зареєстрований у відділі Держкомзему Кельменецького району 03 червня 2011 року за

________________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/1038/16р. Головуючий у 1 інстанції: Туржанський В.В.

Категорія : 47 Доповідач: Винту Ю.М.№01702. Витребовано у приватного підприємця ОСОБА_4 земельну ділянку площею 3га, кадастровий номер :02:003:0007, та повернуто цю земельну ділянку ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1325,71 грн. на відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору та 1800 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійним договору оренди землі та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки з ним не підписувала, пославшись на висновок почеркознавчої експертизи № 481-к від 19.04.2016р.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 25 грудня 2015 року (справа № 6-94 цс 13) вважає, що права ОСОБА_1 не порушені, оскільки ще до укладення договору оренди землі в письмовому вигляді ними було досягнуто всіх істотних умов договору і після цього він його підготував в письмовому вигляді та передав ОСОБА_1 в присутності її представника (внука ОСОБА_3І.) для ознайомлення та підпису. Через декілька днів ОСОБА_1 повернула відповідачу підписаний договір особисто, який він зареєстрував. Підстав сумніватися в тому, що договір підписаний не ОСОБА_1 у відповідача не було, оскільки вони дійшли згоди щодо його укладення та розміру орендної плати. Всі витрати по складанню та реєстрації договору ніс відповідач і позивачка проти цього не заперечувала. При реєстрації договору виникли суперечності, оскільки в Державному акті на право власності на земельну ділянку прізвище позивачки було - ОСОБА_6, а на момент укладення договору оренди землі - ОСОБА_1, а тому в договорі було вказано подвійне прізвище позивачки як ОСОБА_7 Для цього в орган Держкомзему потрібно було надати оригінал свідоцтва про одруження позивачки, яке вона добровільно надала відповідачу, коли він пояснив для чого це потрібно.

Також не заслуговують на увагу доводи позивачки, про те, що вона не передавала йому земельну ділянку в оренду та не давала згоди на її використання, оскільки даною земельною ділянкою він користувався відкрито і сплачував позивачці орендну плату. Враховуючи те, що вона знаходиться в межах населеного пункту де мешкає позивачка, остання не могла не знати, що її земельна ділянка обробляється, однак жодних претензій з цього приводу за весь час дії договору не предявляла. Не заслуговують на увагу доводи позивачки на те, що про порушення її права вона дізналася весною 2015 року, оскільки вона схвалила правочин шляхом отримання орендної плати впродовж пяти років (з 2010 по 2015 р.р), чим створила цивільні права та обовязки з дати підписання договору оренди, а тому з даної підстави не може бути визнано договір оренди землі недійсним.

Протягом 5-ти років дії договору оренди землі, позивачка не предявляла йому претензій з приводу того, що він обробляє її земельну ділянку відповідно до укладеного договору, а вона отримувала своєчасно всі ці роки орендні платежі і не відмовлялася від них, її влаштовувала якість орендної плати, її кількість та терміни розрахунку за оренду землі, тобто нею не оспорювався факт існування такого договору.

Крім того, земля, яку позивачка передала йому в користування за договором оренди до моменту передачі була необробленою, забуряненою. Більш як три роки земельна ділянка була нерентабельною і відповідачем було витрачено багато зусиль, значних коштів, часу на те, щоб привести її в належний стан.

Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги його доводи та надані докази про сплату ним протягом пяти років орендної плати за користування земельною ділянкою та податку на землю, а також пояснення представника позивача - ОСОБА_3 (онука позивачки) про те, що він також отримував орендну плату, як її представник за довіреністю, що не заперечувалось ним та позивачкою в судовому засіданні. Тобто сторона знала про наявність такого договору та у неї було добровільне волевиявлення на його укладення. Натомість суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку, що у сторони не було волевиявлення на укладення договору, оскільки договір оренди землі від імені ОСОБА_1 підписаний не нею.

Порушення судом норм процесуального права при ухваленні рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2016 року полягає в тому, що судом не прийнято до уваги клопотання відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в звязку з пропущенням строку позовної давності, яке вказане в письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи. Суд не врахував докази обізнаності позивачки про наявність договору оренди землі, оскільки вона пять років отримувала орендну плату, а таке користування земельною ділянкою було відкрите.

Пунктом 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судові рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши що строк для звернення з позовом до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Таким чином, якщо позов по своїй суті є підставним, обґрунтованим та доведеним, але позивач пропустив строк позовної давності, суд під час винесення рішення у справі у мотивувальній частині вказує про обґрунтованість позову, обставин та підстав зазначених у позові, однак відмовляє у його задоволенні у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Крім того, при ухваленні рішення суд не прийняв до уваги наявність неоскарженого акту прийому-передачі земельної ділянки, не надав йому правової оцінки в контексті з іншими доказами, що призвело до неповного зясування обставини справи.

В запереченні на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 вважаючи необґрунтованими доводи апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Твердження апелянта про неповне зясування судом першої інстанції обставин справи є надуманим. Не погоджуючись з висновком почеркознавчої експертизи апелянт не зазначив чому саме висновок експертизи №481-к від 19.04.2016р. не слід брати до уваги. Позивачка знала, що відповідач використовує її земельну ділянку без будь якого договору оренди із 2005 року та ніколи не укладав із ОСОБА_1 договору оренди землі, ні в 2005 році, ні в 2010 році, і при цьому сплачував орендну плату. Перебіг строку позовної давності для ОСОБА_1 почався у травні 2015 року коли вона дізналася про порушення її права на земельну ділянку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 судом першої інстанції не у повному обємі зясовані обставини справи, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права та зроблено висновки, які не відповідають забраним по справі доказам.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2016 року не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було: повно і всебічно зясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до частини першої статті 3 ІІПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.638 ІІК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Положеннями ст. 13 цього Закону визначено, що договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 14 Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Зібраними по справі доказами встановлено, що 03 червня 2011 року відділом Держкомзему у Кельменецькому районі Чернівецької області було зареєстровано договір оренди земельної ділянки розміром 3 га, укладений 09 грудня 2010 року між ОСОБА_1 і приватним підприємцем ОСОБА_4

Вказана обставина стверджується договором оренди.

Зібраними по справі доказами також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 почав користуватися земельною ділянкою позивачки до укладення між сторонами договору оренди і продовжив використовувати земельну ділянку після укладення договору між ним та ОСОБА_1 09.12.2010р.

ОСОБА_1, в обґрунтування заявленого позову зазначала, що вона не підписувала указаний договір.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи від 19 квітня 2016 року підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» в розділі «Підписи сторін» договору оренди землі від 09 грудня 2010 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_4, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У той же час відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Всупереч вказаним вимогам закону та обставинам справи, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 09 грудня 2010 року, в основу ухваленого рішення поклав лише висновок почеркознавчої експертизи від 19 квітня 2016 року, однак не надав належну оцінку даному висновку експертизи у сукупності з іншими доказами у справі для встановлення факту укладення чи неукладення договору оренди між сторонами, зокрема, чи підписувала позивачка акт прийому-передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельної ділянки в натурі, чи отримувала вона орендну плату, оскільки без з'ясування вказаних обставин не можна стверджувати про те, що позивачка була необізнана про укладення оспрюваного договору оренди землі.

Висновок почеркознавчої експертизи на думку колегії є неналежним доказом по справі, виходячи з наступного.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що для проведення призначеної судом почеркознавчої експертизи судом першої інстанції у позивачки ОСОБА_1 були відібрані зразки її підписів, але не було надано зразків підписів позивачки зроблених в межах трьох місяців до і після укладання оспорюваного договору оренди землі.

Огляд відібраних у позивачки зразків її підписів(а.с.88-97, 143-153) дає можливість побачити, що фактично не існує схожих підписів позивачки, в діяких є дві, три, чотири та більше літер, літери або хаотичні, або зжаті, або розкинуті на аркуші, або накладаються одна на одну.

Зазначивши список використаних під час проведення експертного дослідження джерел(законів, нормативних актів, посібників) експертом не звернуто увагу на зазначені вище обставини та не зазначено під час дослідження наданих йому зразків підписів позивачки ту обставину, що з часу укладання оспорюваного договору оренди минуло більше пяти років, що за своїм віком(ІНФОРМАЦІЯ_1) та станом здоровя у позивачки з кожним роком підпис природньо погіршується.

Експертом у висновку не було зазначено про наявність субєктивних(навмисних) та обєктивних(природніх) збиваючих факторів, які призводять до регресивних змін подчерка та впливають на підпис літньої людини, а саме : фізіологічне старіння та вікові зміни організму, наявність захворювань, письмової практики, ступені виробленості подчерка та підпису особи, зменшення варіантів літер, скудість варіантів письмових знаків, збільшення розбросу признаків в межах варіанту та інш.

Зазначивши про наявність загальних ознак в трьох примірних договорів від 09 грудня 2010 року - літер «П» - «о» - «д» , експертом не було зазначено про те, що у відібраних судом у позивачки зразках підписів також наявні такі літери.

Висновок експерта у досліджувальній частині на а.с.67 абз. 4 про те, що «у звязку з тим, що за малий час неможливо суттєво покращити ступінь виробленості та координацію рухів, вказані розбіжності є суттєві та достатні для висновку про те, що підписи від імені Орендодавця в трьох примірниках договору оренди землі від 09 грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_8 виконані не ОСОБА_1, а іншою особою» також є таким, що не відповідає обставинам справи, оскільки суттєве покращення виробленості та координацію рухів з 09.12.2010р.(укладання договору) по квітень 2016 року(час проведення експертизи) у позивачки не могло відбутися через її старіння, а навпаки суттєво погіршувалося.

Крім того, відсутність вільних зразків підпису ОСОБА_1 за період наближений до часу укладання оспорюваного договору оренди землі, також не давав можливість експерту зробити обґрунтований висновок про те, що підписи в трьох примірниках договору оренди землі від 09 грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_8 виконані не ОСОБА_1, оскільки експерт не зясував наскільки змінився за пять з половиною років підпис ОСОБА_1, яка досягла на час проведення експертизи віку 87 років.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що висновок проведеної по справі почеркознавчої експертизи є неналежним доказом по справі.

Обгрунтованими на думку колегії також є доводи апеляційної скарги, стосовно того, що позивачка схвалила правочин шляхом отримання орендної плати впродовж пяти років (з 2010 по 2015 р.р), чим створила цивільні права та обовязки з дати підписання договору оренди, а тому з даної підстави договір оренди землі також не може бути визнаний недійсним.

Зібраними по справі доказами встановлено, що протягом 5-ти років дії договору оренди, позивачка не предявляла відповідачу претензій з приводу того, що він оброблявав її земельну ділянку відповідно до укладеного договору, отримувала своєчасно всі ці роки орендні платежі і не відмовлялася від них, її влаштовувала якість орендної плати, її кількість та терміни розрахунку за оренду землі, тобто нею не оспорювався факт існування такого договору.

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції представник позивача - ОСОБА_3 (онук позивачки) підтвердив ту обставину, що він також отримував орендну плату за користування відповідачем земельною ділянкою.

Приймаючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції також не врахував наявність рішення Кельменецького районного суду від 24 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою.

Зазначеним рішенням встановлено факт належного користування орендованою земельною ділянкою позивачем ОСОБА_4 та зобовязано обох відповідачів не чинити йому перешкоди у здійсненні права користування орендованою земельною ділянкою, яка знаходиться на території Вартіковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, площею 3га, та належить ОСОБА_1 на праві власності.

Відповідно до ч.3 с.61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_1 рішення Кельменецького районного суду від 24 листопада 2015 року не оскаржували, що свідчить про визнання ними його відповідності вимогам закону.

Та обставина, що для реєстрації у Деркомземі укладеного договору оренди землі ПП ОСОБА_4 у реєстраційну службу були надані всі надані самою позивачкою необхідні документи, у звязку із розбіжностями у її прізвищі, також підтверджує ту обставину, що позивачці було відомо про укладання саме договору оренди землі за що вона погодилася та отримувала орендну плату протягом багатьох років.

Також судом першої інстанції не було враховано пропуск позивачкою строку позовної давності, оскільки остання з 2010 року отримувала орендну плату, а користування земельною ділянкою було відкрите.

Постановою Пленуму ВСУ «Про судові рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. п. 11 передбачено, що встановивши пропуск без поважних причин строку для звернення з позовом, суд у рішенні зазначає про відмову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи заявлялося клопотання про застосування судом строку позовної давності, суд першої інстанції з врахуванням всіх зібраних по справі доказів, зробивши висновок про обґрунтованість позову, мав можливість також відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 за пропуском нею строку позовної давності для звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України позивачкою не надано суду належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості заявлених нею позовних вимог про визнання договору оренди недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 понесені судові вітрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду на суму 1458,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підпис/

Згідно з оригіналом: