ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом, свої вимоги мотивуючи тим, що 21 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 014/17-39/13243-34, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 49 000 доларів США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення до 21 грудня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 укладено договір поруки.

Відповідач не виконував належним чином умови договору, тому станом на 28 серпня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 1 018 164 грн 90 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 28 707,57 доларів США (229 459 грн 61 коп.), заборгованості за процентами у розмірі 17 683,76 доларів США (141 346 грн 30 коп.), пені за кредитом та відсотками у розмірі 647 358 грн 99 коп.

Посилаючись на ці обставини, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість у розмірі 1 018 164 грн 90 коп. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Разом з тим банк звернувся до суду з позовом 13 вересня 2013 року та, застосувавши позовну даність, про яку було заявлено стороною у справі, задоволеними можуть бути вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пенею у період з 13 вересня 2010 року по 11 серпня 2011 року, але через відсутність належного розрахунку заборгованості суди позбавлені можливості визначити розмір суми заборгованості.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 21 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 014/17-39/13243-34, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 49 000 доларів США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення до 21 грудня 2026 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8 укладено договір поруки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2008 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов банку задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2006 року № 014/17-39/13243-34 в розмірі 234 095,09 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 16 травня 2007 року по 11 серпня 2008 року в розмірі 14 999,25 грн, пеня за кредитом у розмірі 95,11 грн, пеня за відсотками у розмірі 1 423,85 грн, а всього у розмірі 250 613,30 грн. Це рішення суду набрало законної сили і не оскаржувалося.

Постановою державного виконавця ВДВС управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області від 11 серпня 2011 року закінчено виконавче провадження за виконавчим листом від 27 січня 2009 року № 23-4623 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 252 343,30 грн, оскільки згідно з платіжними дорученнями від 29 жовтня 2010 року № 524, від 11 серпня 2011 року № 371 сума заборгованості за виконавчим документом перерахована стягувачу в повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2015 року, визнано недійсним договір поруки від 21 грудня 2006 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 6.1 договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів чи/та сплати відсотків позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Пеня нараховується у разі порушення позичальником строків, передбачених договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що рішенням суду було стягнуто з боржника та поручителя тіло кредиту, рішення суду виконано у повному обсязі, а тому банк має право на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Разом з тим банком пропущено строк позовної давності щодо частини позовних вимог, про застосування якого заявлено стороною у справі, а також не надано належного розрахунку заборгованості за процентами, комісією, пенею.

Також суди попередніх інстанцій взяли до уваги той факт, що договір поруки було визнано судом недійним, а тому у поручителя не виникло обов'язку відповідати за зобов'язання боржника перед кредитором.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, а висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік