Провадження № 2/638/837/16>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Котяш Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третя особа: Харківська міська рада,

про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа-Харківська міська рада, в кому просив:

- визначити частку квартири АДРЕСА_1, що належала за життя на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_6 у розмірі 1/4 ідеальної частки цієї квартири,

- визнати за позивачем та відповідачами за набувальною давністю право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1, що належала за життя на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_6, а також право спільної часткової власності, визначивши за кожним право власності на 1/3 ідеальну частку вказаної квартири.

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він зі своєю родиною та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1. 20.03.1995 року вказана квартира була приватизована. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, заповіту не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку спірної квартири, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Після смерті ОСОБА_6 позивач та відповідачі продовжували користуватись квартирою, тому ОСОБА_1 вважає, що вони добросовісно заволоділи чужим майном, користуються ним більше 10 років та мають право на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.01.2016 року до участі у справі у якості третьої особи залучено Харківську міську раду.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 20.03.1995 року, реєстраційний номер №1-95-46830-Ф1, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_4 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14).

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру інформація щодо спадкової справи ОСОБА_6 відсутня (а.с. 19).

Позивач з 01.09.1993 року зареєстрований у зазначеній квартирі, де постійно мешкає зі своєю сім»єю, що підтверджуються матеріалами справи (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1, будучи зареєстрованим на час смерті ОСОБА_6 у спірній квартирі, разом зі своєю родиною відкрито володів 1/4 частиною зазначеної спірної квартири з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач у справі, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що однією з ознак володіння майном за правилами ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

З матеріалів справи вбачається, що при заволодінні 1/4 частини спірної квартири позивач знав, що у нього відсутні правові підстави для набуття права власності на спірну частину квартири.

Суд зазначає, що позивачем в порушення приписів ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що він не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частину квартири , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Харківська міська рада, про визначення часток у спільній сумісній власності та визначення права власності на нерухоме майно за набувальною власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -