Номер провадження: 22-ц/785/133/16
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третіх осіб - державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальнікової З.В., ОСОБА_7 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав покупця та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 за участю третіх осіб - державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальнікової З.В., ОСОБА_7 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування посилаючись на те, що з 30 квітня 2008 року вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9

Під час шлюбу вони проживали з чоловіком у трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1, що належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2007 року.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка на думку ОСОБА_2, є спільною сумісною власністю подружжя. Однак, державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 на ім'я доньки померлого ОСОБА_4 та його матері - ОСОБА_5 в рівних частках, без врахування того, що позивачка, як його дружина, має рівні з ними права на отримання спадщини. Тому, позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом.

Неодноразово уточнюючи позов ОСОБА_2 просила суд визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_5, а саме: № 5-326 від 16 березня 2013 року; № 5-366 від 21 березня 2013 року; № 5-371 від 21 березня 2013 року; № 5-1270 від 18 липня 2013 року в частині розміру частки спадку, визначивши їй 1/3 частку спадку, а також визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину №5-374 від 21 березня 2013 року, визначивши їй 2/9 часток спадку; визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4, а саме: №5-330 від 16 березня 2013 року; №5-382 від 21 березня 2013 року; №5-387 від 21 березня 2013 року; №5-1265 від 18 липня 2013 року в частині розміру частки спадку, визначивши їй 1/3 частку спадку, а також визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину №5-378 від 21 березня 2013 року, визначивши їй 2/9 часток спадку; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на: 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; 2/9 частин квартири АДРЕСА_2; 1/3 земельної ділянки пл. 0, 061 га, яка розташована на території Одеської області Роздільнянського району Єгорівської сільської рад, масив «Чорноморка» під НОМЕР_4, кадастровий номер: НОМЕР_3; 1/3 частку грошових вкладів в філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України в сумі 5 225, 00 грн., в ПАТ «Марфін Банк» в сумі 9 850, 00 грн., в АТ «УкрСиббанк» в сумі 130, 55 грн.; 1/3 частку автомобіля марки «Мазда» 626, легковий комбі, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, сірого кольору, д/н НОМЕР_1.

До суду із зустрічним позовом звернулася ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав покупця та визнання права власності посилаючись на те, що 30 березня 2007 року за її проханням, між її рідним братом ОСОБА_9 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав грошові кошти у розмірі 157000,00 дол. США на придбання квартири АДРЕСА_1 Для придбання вищевказаної квартири вона реалізувала також свою квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. На вимогу Банку, права власності на вказану квартиру було зареєстровано саме за ОСОБА_9 Однак, погашення кредитів позивачка здійснила у повному обсязі. Тому, позивачка вважає, що саме вона являється покупцем та власником квартири АДРЕСА_1 Після погашення ОСОБА_8 кредиту ОСОБА_9 мав намір переоформити право власності на вказану квартиру на її ім'я, проте у зв'язку з тяжкою хворобою та постійним перебуванням на лікуванні не встиг цього зробити.

Посилаючись на вищевказане ОСОБА_8, просила суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 30 березня 2007 року між ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в частині зазначення покупця; визнання покупцем квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 30 березня 2007 року - ОСОБА_8; та визнання за нею права власності на вказану квартиру.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2013 року заяву представника ОСОБА_2 задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2014 року клопотання представника ОСОБА_2 задоволено, провадження по справі зупинено до вирішення Вищим спеціалізованим судом України справи № 6-55686ск13 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_13 про розірвання шлюбу та поділ майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2014 року провадження по справі відновлено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_5, а саме: № 5-366 від 21 березня 2013 року; № 5-371 від 21 березня 2013 року; № 5-1270 від 18 липня 2013 року в частині розміру частки спадку, визначивши їй 1/3 частку спадку; визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4, а саме: № 5-382 від 21 березня 2013 року; № 5-387 від 21 березня 2013 року; № 5-1265 від 18 липня 2013 року в частині розміру частки спадку, визначивши їй 1/3 частку спадку; визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_5 № 5-274 від 18 липня 2013 року та на ім'я ОСОБА_4 № 5-378, визначивши їм по 2/9 часток спадку кожній; визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на: 2/9 частки квартири АДРЕСА_2 1/3 частки земельної ділянки пл. 0,061 га, яка розташована на території Одеської області Роздільнянського району Єгорівської сільської рад, масив «Чорноморка» під НОМЕР_4, кадастровий номер: НОМЕР_3; 1/3 частку грошових вкладів в філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України в сумі 5225,00 грн., в ПАТ «Марфін Банк» в сумі 9850,00 грн., в АТ «УкрСиббанк» в сумі 130,55 грн.; 1/3 частку автомобіля марки «Мазда» 626, легковий комбі, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, сірого кольору, д/н НОМЕР_1.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено, визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 30 березня 2007 року між ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в частині зазначення покупця; визнано покупцем квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 30 березня 2007 року - ОСОБА_8; визнано за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_5 № 5-326 выд 16.03.2013 року та свідоцтво про право на спадщину на імя ОСОБА_4 № 5-330 від 16.03.2013 р в частині розміру частки спадку, визначивши кожній по 1/3 частки спадку. Визнати за ОСОБА_2 право на 1/3 частку квартири під АДРЕСА_1 яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 99,0 кв.м., в тому числі житловою площею 51,2 кв.м. Стягнути з ОСОБА_8 суму судового збору у розмірі 7579 грн. на користь ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_14 частково та зустрічні вимоги ОСОБА_8 в повному обсязі суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 26 листопада 1993 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №1950.

Від шлюбу в них народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, а також розділено спільне сумісне майно подружжя, а саме: ОСОБА_9 виділено у власність АДРЕСА_1, а ОСОБА_13 - АДРЕСА_4

В подальшому, 30 квітня 2008 року ОСОБА_9 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 в міському відділі реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №336, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: кв. АДРЕСА_1; 1/3 частин квартири АДРЕСА_2; земельної ділянки пл. 0, 061 га, яка розташована на території Одеської області Роздільнянського району Єгорівської сільської рад, масив «Чорноморка» під НОМЕР_4, кадастровий номер: НОМЕР_3; грошових вкладів в філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України в сумі 5 225, 00 грн., в ПАТ «Марфін Банк» в сумі 9 850, 00 грн., в АТ «УкрСиббанк» в сумі 130, 55 грн.; автомобіля марки «Мазда» 626, легковий комбі, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, сірого кольору, д/н НОМЕР_1.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вказана норма викладена також у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

25 травня 2011 року з відповідними заявами про прийняття спадщини звернулась донька померлого - ОСОБА_4 та його мати - ОСОБА_5

27 вересня 2011 року з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом звернулась також ОСОБА_2

Також судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2012 року було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2008 року та закрито провадження по справі, а постановою Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2012 року анульовано актовий запис №255 від 26 березня 2008 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_9, поновлено відповідний запис про шлюб між ними №1950 від 26 листопада 1993 року, а також анульований актовий запис №336 від 30 квітня 2008 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_2

З нотаріальної справи також вбачається, що 16 березня 2013 року ОСОБА_13 подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 в порядку ч. 1 ст. 1273 ЦК України.

У зв'язку з вищевикладеним, 21 березня 2013 року державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сальніковою З.В. були видані наступні свідоцтва про право на спадщину за законом: на ім'я ОСОБА_5 - свідоцтво № 5-326 від 16 березня 2013 року на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; свідоцтво № 5-374 від 21 березня 2013 року на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2; свідоцтво № 5-1265 від 18 липня 2013 року на 1/2 частку земельної ділянки пл. 0, 061 га, яка розташована на території Одеської області Роздільнянського району Єгорівської сільської рад, масив «Чорноморка» під НОМЕР_4, кадастровий номер: НОМЕР_3; свідоцтво № 5-336 від 21 березня 2013 року на 1/2 частку грошових вкладів в філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України в сумі 5 225, 00 грн., в ПАТ «Марфін Банк» в сумі 9 850, 00 грн., в АТ «УкрСиббанк» в сумі 130, 55 грн. (Т. 1, а. с. 212); свідоцтво № 5-371 від 21 березня 2013 року на 1/2 частку автомобіля марки «Мазда» 626, легковий комбі, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, сірого кольору, д/н НОМЕР_1; на ім'я ОСОБА_4 - свідоцтво № 5-330 від 16 березня 2013 року на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; свідоцтво № 5-371 від 21 березня 2013 року на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2; свідоцтво № 5-1270 від 18 липня 2013 року на 1/2 частку земельної ділянки пл. 0, 061 га, яка розташована на території Одеської області Роздільнянського району Єгорівської сільської рад, масив «Чорноморка» під НОМЕР_4, кадастровий номер: НОМЕР_3; свідоцтво № 5-382 від 21 березня 2013 року на 1/2 частку грошових вкладів в філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України в сумі 5 225, 00 грн., в ПАТ «Марфін Банк» в сумі 9 850, 00 грн., в АТ «УкрСиббанк» в сумі 130, 55 грн.; свідоцтво № 5-387 від 21 березня 2013 року на 1/2 частку автомобіля марки «Мазда» 626, легковий комбі, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, сірого кольору, д/н НОМЕР_1.

Ухвалою ВССУ від 16 жовтня 2013 року було скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2012 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2013 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2008 року залишено без змін.

Ухвалою ВССУ від 12 березня 2014 року було відхилено касаційну скаргу ОСОБА_13 та залишені без змін ухвала Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2013 року та рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2008 року.

Таким чином, у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_2, як дружина померлого, має право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги в рівних частках разом з його донькою ОСОБА_4 та матір'ю ОСОБА_5

Згідно п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1236 ЦК України, зміст спадкоємців майна визначається на момент відкриття спадщини, тому по спадку переходить лише те майно, яке належало спадкодавцю на момент його смерті.

ОСОБА_8 у судовому засіданні не заперечувала проти визнання ОСОБА_2 спадкоємицею першої черги та поділ між нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадкового майна у вигляді квартири АДРЕСА_2; земельної ділянки пл. 0, 061 га, яка розташована на території Одеської області Роздільнянського району Єгорівської сільської рад, масив «Чорноморка» під НОМЕР_4, кадастровий номер: НОМЕР_3; грошових вкладів в філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України в сумі 5 225, 00 грн., в ПАТ «Марфін Банк» в сумі 9 850, 00 грн., в АТ «УкрСиббанк» в сумі 130, 55 грн.; автомобіля марки «Мазда» 626, легковий комбі, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, сірого кольору, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв'язку з цим, суд обгрунтовано вважав за можливе визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_5, а саме: №5-366 від 21 березня 2013 року; №5-371 від 21 березня 2013 року; №5-1270 від 18 липня 2013 року в частині розміру частки спадку, визначивши їй 1/3 частку спадку, а також визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину №5-374 від 21 березня 2013 року, визначивши їй 2/9 часток спадку; визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_4, а саме: №5-382 від 21 березня 2013 року; №5-387 від 21 березня 2013 року; №5-1265 від 18 липня 2013 року в частині розміру частки спадку, визначивши їй 1/3 частку спадку, а також визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину №5-378 від 21 березня 2013 року, визначивши їй 2/9 часток спадку.

Крім того, оскільки ОСОБА_2 також являється спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_9, суд обгрунтовано вважав за можливе визнати за нею право власності в порядку спадкування на: 2/9 частки квартири АДРЕСА_2; 1/3 частки земельної ділянки пл. 0, 061 га, яка розташована на території Одеської області Роздільнянського району Єгорівської сільської рад, масив «Чорноморка» під НОМЕР_4, кадастровий номер: НОМЕР_3; 1/3 частку грошових вкладів в філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України в сумі 5 225, 00 грн., в ПАТ «Марфін Банк» в сумі 9 850, 00 грн., в АТ «УкрСиббанк» в сумі 130, 55 грн.; 1/3 частку автомобіля марки «Мазда» 626, легковий комбі, 1991 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, сірого кольору, д/н НОМЕР_1.

Досліджуючи обставини щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_9 у вигляді квартири АДРЕСА_1, судом встановлено наступне.

Вказана квартира належала ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2007 року, укладеного між ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_15

Суд помилково дійшов висновку, що вказана квартира була придбана за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 що належала на праві приватної власності сестрі ОСОБА_9 - ОСОБА_8, про що свідчить договір купівлі-продажу від 28 липня 2006 року. У зв'язку з нестачею вказаних коштів для придбання квартири АДРЕСА_1, 30 березня 2007 року між ОСОБА_9 та АКІБ «УкрСиббанк», був укладений кредитний договір №0, за яким Банк надав грошові кошти у розмірі 157 000, 00 дол. США.

На вимогу Банку, права власності на вказану квартиру було зареєстровано саме за ОСОБА_9, як позичальником.

Помилковим є висновок суду, що 14 січня 2009 року ОСОБА_8 у повному обсязі був погашений кредит перед АКІБ «УкрСиббанк» за вищевказаним договором, про що свідчить також виписка, надана до суду представником ПАТ «УкрСиббанк» на виконання ухвали суду від 18 серпня 2015 року. На погашення кредиту ОСОБА_8 позичила кошти у розмірі 400 000, 00 грн. у своєї матері - ОСОБА_5, що підтверджується відповідною розпискою від 17 травня 2008 року, наявною в матеріалах справи.

Із викладених помилкових обставин суд вважав доведеним, що покупцем квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_8, так як вказана квартира була придбана за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 що належала їй на праві приватної власності, а також на кредитні кошти, які погашено нею.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За викладених обставин суд вважав обґрунтованими вимоги ОСОБА_8 щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 30 березня 2007 року між ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в частині зазначення покупця, та визнання її покупцем вказаної квартири.

Крім того, на підставі ст. 392 ЦК України, суд помилково вважав за можливе визнати за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Проте колегія суддів вважає вимоги ОСОБА_8 недоведеними, такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

За клопотанням ОСОБА_2 судом витребувані документи в АКІБ «УкрСиббанк», які спростовують твердження ОСОБА_8 про те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за її особисті кошти.

З договорів про надання споживчого кредиту від 30 березня 2007 року вбачається, що ОСОБА_9 отримав в АКІБ «УкрСиббанк» цільовий кредит на придбання трикімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 в сумі 792850,00 грн. Саме цю суму він сплатив за договором купівлі-продажу від 30 березня 2007 року та став власникам квартири і в цей же день уклав з банком іпотечний договір та передав квартиру в іпотеку у якості забезпечення зобов'язань по кредиту. У цей же день з банком укладено ще один кредитний договір на 13000,00 доларів США - виплати по супроводженню кредиту (оплата послуг нотаріуса, страхування придбаної квартири, оплата послуг банку), і в якості забезпечення другого кредиту в іпотеку передано ще одну квартиру ОСОБА_9 - двокімнатну за адресою - АДРЕСА_4

Дані факти свідчать про те, що ніяких сторонніх коштів, окрім кредитних, ОСОБА_9 для придбання квартири на Єлисаветинській не залучав.

Не відповідає дійсності твердження ОСОБА_8 про те, що кредит було надано ОСОБА_9 тому, що в нього була квартира по вул. Терешковій.

Головною підставою для отримання кредиту були доходи ОСОБА_9, які були гарантією повернення кредиту.

З роздруківки руху коштів при погашенні кредиту вбачається, що починаючи з квітня 2007 року ОСОБА_9 погашав кредит значними щомісячними внесками, від 2000,00 до 20000,00 доларів США, суттєво випереджаючи графік погашення.

Станом на 17 травня 2000 року (дата розписки ОСОБА_8 про нібито отримання у своєї матері коштів на погашення кредиту) ОСОБА_9 вже сплатив банку 114000 доларів США по двом кредитним договорам, залишок боргу в сумі 60135,00 доларів США продовжував повертати частками на протязі 8 місяців, і ніякого одноразового зарахування суми близької до 50000,00 доларів США на рахунку банку в цей час не надходило.

Судом невраховано ці докази. Не було досліджено за рахунок яких особистих коштів ОСОБА_8 оплачувала квартиру, не надано оцінки факту, що жодних квитанцій в неї немає, жодного дня вона фактично не мешкала в цій квартирі.

Квартира за адресою - АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_9 за кредитні кошти для проживання разом з ОСОБА_2, з якою після двох років проживання у цивільному шлюбі він уклав шлюб 30 квітня 2006 року. Після укладення шлюбу подружжя ОСОБА_2 виплатило банку 66410,00 доларів США у якості погашення кредиту за квартиру за адресою - АДРЕСА_1.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд неповно зясував викладені обставини у справі, висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення в частині скасованого.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року - змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 березня 2007 року частково недійсним, визнання покупцем за зазначеним договором ОСОБА_8 та визнання за нею права власності на зазначену квартиру. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко