Справа № 515/660/16-ц
Провадження № 4-с/515/1002/16
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участю: секретаря Коренчук О.Е.

заявниці ОСОБА_1

державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області спра- ву за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.02.2010 р., яке не оскаржу- валось і набрало чинності, усунуто перешкоди ОСОБА_1 в здійсненні нею права власності відносно своєї будівлі, зобовязавши ОСОБА_3 виконати зовнішній водостік в стороні своєї буді- влі, організувавши водовідвід з реконструйованої нею покрівлі господарських споруд на межі су- міжних земельних ділянок, розташованих у м.Татарбунари по вул.23 Серпня,42-а та 23 Серпня,38 з обовязковим погодженням конструкцій яких з ОСОБА_1

На підставі зазначеного рішення суду 12.11.2010 р. було видано виконавчий лист, який було предявлено до виконання, що видно з його копії (а.с.8).

27.12.2013 р. заступником начальника відділу ДВС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки заходи, здійснені державним виконавцем для виконання вимог виконавчого документа, виявились безрезультатними, а виконати їх без участі боржника неможливо. Разом з тим було направлено по- дання до Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 у звязку з умисним невиконанням рішення суду (а.с.9).

Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.11.2015 р., зміненим ухва- лою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 16. 02.2016 р., ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.382 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України її звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в 1 рік та покладенням обовязків, передбачених ст.76 зазначеного Кодексу, що слідує з копій судових рі- шень (а.с.10-14,15-18).

04 квітня поточного року ОСОБА_1 звернулась до відділу ДВС з заявою про відкриття ви- конавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду за виконавчим листом, вида- ним Татарбунарським районним судом 12.11.2010 р. у справі № 2-58/2010, в частині зобовязання боржниці виконати певні дії (а.с.7).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Татарбунарського районного управ- ління юстиції Одеської області ОСОБА_2 від 06.04.2016 р. відмовлено в прийнятті до провад- ження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого документа. Постановою згаданої посадової особи ОСОБА_1 відмов- лено з посиланням на ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, ска- совуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, також про- вадяться інші дії, необхідні у звязку з завершенням виконавчо-го провадження. Також у постанові зазначено, що по виконавчому документу державним виконавцем двічі провадились виконавчі дії, згідно ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», та направлено подання відповідно до ст.382 КК України. За невиконання рішення суду боржницю засуджено.

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу ДВС ОСОБА_2 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, вважаючи оскаржувану постанову такою, що порушує її права та законні інтереси, просила скасувати її та зобовязати дер- жавного виконавця вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за зазначеним ви- конавчим документом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою скаргу у повному обсязі, наполягаючи на її задоволенні.

Державний виконавець Пєркова Л.В. вважала скаргу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вона зазначила, що заявниці відмовлено у відкритті виконавчого провадження, так як до відділу двічі надходив виконавчий лист про зобовязання усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належним їй майном, проте заходи, здійснені державним виконавцем, які були на- правлені на виконання вимог виконавчого документа, виявились безрезультатними, а виконати їх без участі боржниці неможливо. Всі заходи по виконанню рішення суду здійснено відповідно до п. 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження». Також державним виконавцем винесено подання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, яке направлено до право- охоронного органу. Вироком Татарбунарського районного суду від 26.11.2015 р. за невиконання рішення суду ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.382 КК України. Посадова особа зазначала, що ст.19 КК України передбачено заборону двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення. Крім того, посадова особа відділу ДВС, обґрунтовуючи правильність своїх дій, посилалась на ст.ст.49,50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких, закон не передбачає повторного предявлення виконавчого документа до виконання; у разі закін- чення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органі…) завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Заслухавши заявницю, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволенню скарги з оглядом на наступне.

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на території України.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обовязковість рішень суду.

За змістом ч.ч.1-3 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи у суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали за- конної сили, є обовязковими для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Отже, обовязковий характер судового рішення, постановленого іменем держави, підкреслює авторитет судової влади і сприяє утворенню в державі режиму верховенства права.

Судове рішення від 18.02.2010 р., яке набрало чинності і є остаточним, залишається недіючим на шкоду ОСОБА_1, чим продовжують порушуватися її права і законні інтереси, захищені су- дом.

У відповідності до ч.3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо вико- нати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника шт- раф відповідно до ст.89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпо- середньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи ін- шого органу (посадової особи), що його видав.

Державним виконавцем при виконанні згаданого рішення суду дотримано цієї вимоги Закону - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки заходи, здійснені держав- ним виконавцем для виконання вимог виконавчого документа, виявились безрезультатними, а ви- конати їх без участі боржника неможливо. Разом з тим було направлено подання до Татарбунарсь- кого РВ ГУМВС України в Одеській області про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 у звязку з умисним невиконанням рішення суду, а виконавчий лист було повернуто.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки, коли виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього За- кону (п.11).

Як передбачено ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення ви- конавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встанов- люється з дня його повернення…

З цієї норма Закону слідує, що заявницею не пропущено строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання після його переривання.

Заперечуючи проти скарги, державний виконавець, посилаючись на ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», зазначала, що звершене виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Але таке тлумачення приведеної норми Закони не є повним, оскільки з неї вилучено важливу річ.

Дійсно, згідно ч.1 ст.50 згаданого Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім на- правлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, за- кінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання ріше- ння, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, за загальним правилом завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову. Але у випадках, передбачених цим Законом, таке провадження може бути розпочате знову.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов'язки і права дер- жавних виконавців. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти вико- навчі дії. Він, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, вста- новленому виконавчим документом і цим Законом.

На думку суду, виконавче провадження за виконавчим листом № 2-58/2010, виданим 12.11.2010 р. Татарбунарським районним судом Одеської області, має бути відкрито, для цього вбачаються законні підстави, а тому постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП № 50723665) від 06.04.2016 р. підлягає скасуванню.

Що стосується посилання державного виконавця на ст.19 КК Уукраїни, то воно є безпідстав- ним, оскільки питання про притягнення до кримінальної відповідальності не відноситься до ком- петенції державного виконавця, якому належить вживати передбачених цим Законом заходів, не- обхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст.11, 19, 23, 26, 50, 75 Закону України «Про виконавче провадження», постановою № 6 Пленуму Вищого спеціалізо- ваного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст. ст.58-60, 208-210, 213, 383, 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої

служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_5 щодо відмови у відкритті виконавчого провадження.

Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (ВП № 50723665), ви- несену 06 квітня 2016 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_6, за виконавчим листом № 2-58/2010, виданим 12 листопада 2010 року Татарбунарським районним судом Одеської області.

Зобовязати старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Татарбунар- рського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 вирі- шити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-58/2010, вида- ним 12 листопада 2010 року Татарбунарським районним судом Одеської області.

Ухвалу суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з дня її оголошення, а особами, без участі яких було оголошено ухвалу - протягом пяти днів з от- римання копії ухвали.

Суддя Тимошенко