Справа № 139/200/16-ц Провадження № 22-ц/772/2209/2016Головуючий в суді першої інстанції Коломійцева В. І.
Категорія 57Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на рішення Мурованокуриловецького районного суду від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про стягнення коштів, -

встановила:

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що в кінці січня 2016 року він через мережу Інтернет причитав оголошення про продаж трактора ЮМЗ-8244.2 за ціною 220000 грн. По телефону, що був розміщений на сайті,він дізнався, що оголошення розміщене ТОВ "Лізингова компанія "Еталон", ціна трактора дійсно становить 220000 грн., він передається у лізинг шляхом укладання відповідного договору, а гроші за нього можна сплачувати частинами.

Отримавши таку інформацію позивач прибув у філію ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" в м.Житомирі, де працівник установи підтвердила вартість трактора і запропонувала одразу ж внести авансовий платіж в сумі 35000 грн.

Будучи запевненим, що 35000 грн. це часткова оплата вартості трактора, він сплативна зазначений рахунок вказані кошти надавши квитанцію представникам ТОВ "Лізингова компанія "Еталон", після чого йому було надано для підпису договір лізингу, який він підписав не маючи змоги прочитати весь його текст, так як він був надрукований дуже дрібним шрифтом, а працівники товариства вимагали зробити це швидше.

На наступний день прочитавши уважно весь текст договору та додатки до нього він виявив, що згідно додатку №3 до договору вартість предмета лізингу становить не 220000 грн., як було зазначено в оголошенні, а 350000 грн. Крім того, відповідно до п.8.2.1а договору та додатку №1, 35000 грн., що були сплачені позивачем, відповідач відніс не як оплату (аванс) за трактор, а як комісію за організацію договору.

Позивач вважає, що його було введено в оману представником відповідача, яка неправильно роз'яснила зміст договору, оскільки зазначений договір порушує його права як споживача, містить несправедливі умови, а також суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів".

Вважає, що правочини, які здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь грошову суму внесену ним в розмірі 35000 грн.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_3кошти у розмірі 35000 грн.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись із рішенням ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції 25 січня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" було укладено договір фінансового лізингу №003476 з додатками, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - трактор ЮМЗ-8244.2, лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно умов цього договору.

Відомості про продаж зазначеного транспортного засобу позивач отримав з оголошення в Інтернеті, в якому вартість трактора становила 220000 грн. з можливістю його придбання у лізинг (а.с. 4).

На виконання спірного договору позивачем було сплачено платіж згідно умов договору в розмірі 35000 грн. (а.с. 5).Правова природа внесених коштів (лізинговий платіж, комісія за організацію виконання договору тощо) в квитанції не визначена.

В подальшому договір крім сплати позивачем вказаного платежу, не виконувався і сторонами не вчинялось жодних дій щодо його виконання, зокрема подальша оплата лізингоодержувачем не проводилась, транспортний засіб, що був предметом договору, останньому не передавався.

29 січня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про дострокове розірвання договору лізингу та повернення йому коштів в сумі 35000 грн., що підтверджується матеріалами справи.

У відповідь на зазначену заяву ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" направило лист від 17.02.2016 року, яким лізингоодержувача повідомлено про те, що договір №003476 від 25.01.2016 року вважається розірваним з 04.02.2016 року однак сплачені останнім кошти, а саме комісія за організацію договору, поверненню не підлягають відповідно до ст.12, п. 12.12цього договору.

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані положеннями Цивільного Кодексу України про договір, зокрема, про договір лізингу, Законом України "Про фінансовий лізинг", а також Законом України "Про захист прав споживачів", оскільки договір укладено з фізичною особою, що є споживачем послуг.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановивши, що розміщене ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в мережі Інтернет оголошення про продаж трактора за ціною саме 220000 грн. спонукало позивача дати згоду на здійснення правочину, на вчинення якого за вищою ціною останній б не погодився, і така практика вводить в оману стосовно ціни майна, а отже є нечесною та такою, що порушує вимоги статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк , не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом частини 1 та 2 статті 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до положень частини 1 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині 2 статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у частині 3 статті 18 цього закону.

Відповідно до ст. 18 Закону продавець, виготівник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору. Надання інформації у технічній документації, на етикетці тощо іноземною мовою без перекладу в зазначеному вище обсязі слід розцінювати як відсутність необхідної інформації

За положеннями частин 1 п.7, частин 3 та 6 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману чи агресивною не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в п.12 Постанови від 12.04.1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року в справі №6-2766цс15.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам вірно вважав, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами 25.01.2016 року є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсної правочину кожна сторона зобов'язана повернути другій стороні у натурі все те, що вона одержала на виконання цього правочину.

Посилання апелянта на те, що розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зокрема задовольняючи позов, однією із підстав цього вказав, що договір фінансового лізингу є нікчемним оскільки не був нотаріально посвідченим є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 216 ЦПК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 Постанови від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у справі" відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України ).

Отже із системного аналізу зазначених норм вбачається, що розглядаючи ту чи іншу справу, суд у разі виявлення ознак нікчемності правочину може застосувати відповідні правові наслідки за власною ініціативою, тобто навіть тоді, коли такі вимоги не містяться в позові.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" відхилити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.