АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1756/16 Справа № 185/8829/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Врона А. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів, мотивуючи тим, що 23 вересня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване в Автономній Республіці Крим, було укладено два депозитні договори, а саме договір «Стандарт» №SAMDN7199 на суму 800 євро строком на 6 місяців, тобто до 23 березня 2014 року включно з виплатою 6,5% річних на суму вкладу та договір «Стандарт на 6 міс.» за заявою №SAMDN7055 на суму 3.450 грн. строком на 6 місяців до 23 березня 2014 року включно, відсоткова ставка була встановлена в розмірі 17% річних.

Вказувала, що п.1 заяви на оформлення вкладу №SAMDN7055 передбачене його щомісячне поповнення на суму отриманої в управлінні Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі пенсії. Тобто, за час дії депозитного договору з 23 вересня 2013 року по 23 березня 2014 року на депозитний рахунок було загалом перераховано 11.693 грн.71 коп.

Зазначала, що після закінчення строку дії вказаних договорів, тобто після 23 березня 2014 року, звернулась на адресу відповідача із заявою про повернення суми основних вкладів та нарахованих за ними відсотків, на яку відповідач відреагував відповіддю про неможливість задоволення її вимог у зв'язку з тим, що депозити були оформлені на окупованій на теперішній час території.

Посилаючись на те, що також зверталася і до Національного Банку України зі скаргою, яка залишена без задоволення, вважає, що такі дії відповідача порушують її права, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь за депозитним договором №SAMDN7199 від 23 вересня 2013 року суму банківського вкладу в розмірі 800 євро, що еквівалентно 19.516 грн.80 коп., з нарахованими відсотками за період з 23 вересня 2013 року по 22 жовтня 2015 року в розмірі 160 євро 16 євроцентів, що еквівалентно 3.907 грн.26 коп.; стягнути суму банківського вкладу за депозитним договором №SAMDN7055 від 23 вересня 2013 року в розмірі 15.143 грн.71 коп., з нарахованими відсотками за період з 23 вересня 2013 року по 22 жовтня 2015 року, в розмірі 7.294 грн.65 коп.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором №SAMDN7055 суму грошового вкладу в розмірі 3.450 грн. та суму грошового вкладу за договором №SAMDN7199 від 23 вересня 2013 року в розмірі 800 євро та проценти за ним в розмірі 108 євро 13 євроцентів.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову та ухвалення в цій частині нового рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 3,11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 23 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN7199 «Стандарт», згідно умов якого ОСОБА_2 передала для розміщення на депозиті грошову суму в розмірі 800 євро, вклад оформлено на 183 календарних дні по 23 березня 2014 року включно.

Вклад зараховується на особистий рахунок №6655, на суму вкладу нараховуються проценти в розмірі 6,5% річних, проценти за вкладом зараховуються на рахунок/карту №6655.

Нарахування процентів на суму вкладу починається з першого робочого дня після надходження грошей до банку та нараховується за кожний календарний день. Якщо після закінчення строку вкладу клієнт не заявляє про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, строк продовжується неодноразово без відвідування клієнтом банку. Новий строк вкладу та новий мінімальний строк вкладу починається з дня, наступного після дати закінчення минулого строку вкладу (п.п.2,6,15 договору).

Згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21 вересня 2013 року ОСОБА_2 сплатила ПАТ КБ «ПриватБанк» 800 євро в рахунок вкладу за договором №SAMDN7199.

В матеріалах справи також міститься заява №SAMDN7055 від 23 вересня 2013 року на оформлення вкладу «Стандарт на 6 міс.», з якої вбачається, що ОСОБА_2 просила оформити депозитний вклад, на перелічених в заяві умовах, бажала розмістити в ПАТ КБ «ПриватБанк» вклад в розмірі 3.450 грн. на строк 6 місяців по 23 березня 2014 року з виплатою 17% річних.

Згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21 вересня 2013 року ОСОБА_2 сплатила ПАТ КБ «ПриватБанк» 3.450 грн. в рахунок вкладу за договором №SAMDN7055.

23 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулась на адресу відповідача із заявою про повернення суми основних вкладів та нарахованих за ними відсотків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму грошового вкладу за договором №SAMDN7055 в розмірі 3.450 грн. та суму грошового вкладу за договором №SAMDN7199 від 23 вересня 2013 року в розмірі 800 євро та проценти за ним в розмірі 108 євро 13 євроцентів, суд виходив з того, що позивач довела належними до допустимими доказами факт оформлення нею депозитних договорів, а сторона відповідача не змогла спростувати факт наявності невиконаних перед позивачем грошових зобов'язань за цими договорами.

Втім колегія суддів висновки суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» суми грошового вкладу за договором №SAMDN7055 в розмірі 3.450 грн. не може визнати обґрунтованими виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст.1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528 (далі - «Інструкція»), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Зазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України у постановах №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, №6-4813св14 від 26 березня 2014 року, №6-7667св14 від 26 березня 2014, які згідно ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Крім того, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючи повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною.

В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

На підтвердження того факту, що сторонами дійсно було укладено договір банківського вкладу (депозиту), під час судового засідання в апеляційному суді представником позивача надано оригінал договору №SAMDN7199 «Стандарт» від 23 вересня 2013 року та оригінал платіжного доручення №6 від 21 вересня 2013 року.

Надані оригінали платіжного доручення та договору №SAMDN7199 «Стандарт» повністю відповідають зазначеним вимогам, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Зазначені документи, на думку колегії суддів, є належними доказами, в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України.

Спірний договір та платіжне доручення мають усі необхідні реквізити, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит і проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача суми грошового вкладу за договором №SAMDN7199 від 23 вересня 2013 року в розмірі 800 євро та процентів за ним в розмірі 108 євро 13 євроцентів.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині того, що вони не мають відповідати за борговими зобов'язаннями які виникли на окупованій території є неспроможними та спростовуються викладеним вище крім того,відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що він не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки договір вкладу був укладений між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м.Дніпропетровськ.

Згідно зі ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п.5 постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що зобов'язання за укладеним з позивачем договором повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Що ж стосується оскаржуваного рішення суду в частині повернення вкладу за договором №SAMDN7055 в розмірі 3.450 грн., колегія суддів вважає за необхідне його скасувати та відмовити у задоволенні позову в цій частині з його недоведеністю, оскільки позивачем не надано оригіналу договору №SAMDN7055 у зв'язку з його відсутністю, так як саме договір є істотною умовою виникнення правовідносин та відповідно до ст.629 ЦК України саме договір є обов'язковим для виконання сторонами. Заява №SAMDN7055 на оформлення вкладу «Стандарт на 6 міс.», на думку колегії суддів, суперечить вимогам чинного законодавства, не є належним та допустимим доказом та не може слугувати підставою для стягнення коштів.

Позивачем, окрім іншого, не доведено і перерахування управлінням Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області пенсії на рахунок 0362, згідно заяви №SAMDN7055 від 23 вересня 2013 року, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно листа управління Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області від 10 вересня 2015 року пенсія, нарахована ОСОБА_2, перераховувалась на рахунок №33Е/НОМЕР_1, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно заяви позивача від 22 листопада 2010 року.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2, скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошового вкладу в розмірі 3.450 грн. і в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошового вкладу в розмірі 3.450 грн. скасувати і в цій частині позову ОСОБА_2 відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Лаченкова О.В.