Справа № 182/6116/15-ц
Провадження № 2/0182/1007/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.04.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Тихомирова І.В.

за участю секретаря Рахуба О.Г.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд

Встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача та малолітньої дитини такими, що втратили право на користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку, який згодом уточнила та просила усунути перешкоди в користуванні житлом знявши ОСОБА_2 з реєстраційного обліку.

Свої вимоги мотивує тим, що вона відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.03.2002 р. є власником квартири розташованої в АДРЕСА_1.

В лютому місяці 2008 р. на прохання свого сина ОСОБА_4 вона зареєструвала невістку ОСОБА_2

11.07.2012 р. її син ОСОБА_4 за вироком суду було засуджено до 12 років позбавлення волі і на теперішній час він відбуває покарання.

Відповідачка в травні 2011 р. виїхала з її квартири, зустріла іншого чоловіка, фактично створила сімю та проживає в Нікопольському районі в с. Водяне по вул. Набережній в буд. 7.

Вона неодноразово зверталася до відповідачки в вимогою знятися з реєстраційного обліку, оскільки додатково сплачує комунальні платежі за особу, яка не проживає в квартирі, не має можливості оформити субсидію, однак добровільно ОСОБА_2 з реєстраційного обліку не знялась, тому вона вимушена звернутися із зазначеним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в їх задоволені, оскільки не має адреси за якою може фактично зареєструватися.

По суті спору пояснила, що дійсно з травня місяця 2011 р. виїхала з квартири, яка належить позивачу і там не проживає з того часу. Живе зараз в Нікопольському районі в с. Водяне, має бажання купити будинок і після купівлі будинку самостійно зніметься з реєстрації.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтвердили, що відповідач не проживає в квартирі ОСОБА_1 з травня місяця 2011 року.

Представник третьої особи просив вирішити спір на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено судом відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.03.2002 р. ОСОБА_1 є власником квартири розташованої в АДРЕСА_1. (а.с. 6)

Відповідно до акту № 481 від 13.08.2015 р. виданого ТОВ «КК «ДомКом Нікополь» в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована, але не проживає з травня місяця 2011 р. ОСОБА_2 (а.с. 14)

Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

П. 33 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не? ?пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що? ?він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої? ?законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна? ?небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наведенні норми права у сукупності із поясненнями сторін, свідків та матеріалами справи, суд приходить до думки, що позовні вимоги в частині втративши право користування житлом підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Тому суд приходить до думки, що позовні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття з реєстрації відповідача та покладення зобовязання на Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ДМУ УМВС провести зняття з реєстрації ОСОБА_2 є передчасними і в їх задоволені слід відмовити, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 321, 391, 396 ЦК України, ст. ст. 88, 213 - 215, 218, 226 ЦПК України , суд

Вирішив:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою 82, буд. 11 по вул. Головко в м. Нікополі, Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9