справа №619/4232/15-ц
провадження №2/619/156/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю секретаря судового засідання Ломанової І.А.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Науково-технічний та виробничий комплекс «Енергосталь» про визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав недійсним.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Науково-технічний та виробничий комплекс «Енергосталь» про визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав недійсним.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_2 посилається на те, що перебуває з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 27.05.1972 року по даний час, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та відповідними відмітками в паспорті.

Відповідач ОСОБА_3 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний та виробничий комплекс «Енергосталь», яке має місцезнаходження за адресою: 61166, м. Харків пр. Леніна № 9, код ЄДРПОУ №34860617, відповідно до статуту ТОВ «НТВК «Енергосталь», зареєстрованого 14.02.2007 року виконавчим комітетом Харківської міської ради, номер запису в ЄДР 0033252.

Відповідно до статуту ТОВ « НТВК «Енергосталь» з урахуванням внесених змін до статуту, зареєстрованого виконавчим комітетом Харківської міської ради 23.08.2007 року та 20.07.2011 року, ОСОБА_3 належать частка статутного капіталу ТОВ «НТВК «Енергосталь» в розмірі 11%, що становить 5500 грн. Вказана частка була сплачена позивачем грошовими коштами шляхом внесення до статутного капіталу вкладу в сумі 5500 грн. при створені Товариства в 2007 році. Грошові кошти на придбання вказаної частки ТОВ «НТВК «Енергосталь» були витрачені із спільного сімейного бюджету. Придбання корпоративних прав було вчинено за обоюдною згодою, в інтересах сімї, з метою розвитку виробництва та отримання прибутку.

У травні 2015 року позивач дізналася про те, що її чоловік ОСОБА_3 26.10.2012 року уклав договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «НТВК «Енергосталь», згідно з яким продав частину належної йому частки розмір 10% статутного капіталу товариства, що у грошовому виразі становить 5000 грн. відповідачу ОСОБА_4 Відповідно до п. 3.1 договору вартість частини частки, яка передавалася ОСОБА_4, складала 5000 грн., який ОСОБА_4 мав сплатити у момент підписання договору. Одночасно з підписанням договору чоловік позивача написав заяву про відступлення вказаної частини частки на користь ОСОБА_4, яка була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №4579 від 26.10.2012 року. Необхідність оформлення вказаних документів обумовлена процедурою державної реєстрації змін до статуту, які повязані зі зміною складу учасників юридичної особи. В подальшому чоловік позивача 5000 грн. за відступлену частину частки до спільного сімейного бюджету не передав, посилаючись на те, що ОСОБА_4 з ним так і не розрахувався.

Позивач вважає, що договір від 26.10.2012 року був укладений з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки на частку у статутному капіталі господарського товариства, набутого під час шлюбу, розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, а при укладанні зазначеного договору не було отримано позивача згоди, як дружини ОСОБА_3

Тобто, зі змісту вищезазначеного, вбачається, що стосовно ТОВ «НТВК «Енергосталь», як єдиного майнового комплексу або його частини, ОСОБА_3 має цивільні права і обовязки, відчуження яких виходить за межі дрібного побутового правочину.

Зважаючи на те, що під час укладення договору від 26.10.2012 року не було додержано вимог законодавства щодо обовязкової наявності письмової згоди дружини при відчуженні частки обєкта спільної сумісної власності подружжя, яка, враховуючи вартість корпоративних прав, виходить за межі дрібного побутового правочину, то договір від 26.10.2012 року підлягає визнанню недійсним з моменту його укладання.

В судовому засідання позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та просила його задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав та не заперечував проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, згідно поданого до суду заперечення позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа по справі представник ТОВ «НТВК «Енергосталь» в судове засідання не зявився, в поданій до суду заяві директор МТЗЛ ТОВ «НТВК «Енергосталь» ОСОБА_6 просив розглянути та винести рішення по справі без участі представника ТОВ «НТВК «Енергосталь», додатковими відомостями щодо обставин, викладених у позовній заяві ТОВ «НТВК «Енергосталь» не володіє і суду надати не може.

Суд, вивчивши надані суду докази, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справипозивач ОСОБА_2 перебуває з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 27.05.1972 року по даний час, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданому 27.05.1972 року Безруківською сільською радою Дергачівського району Харківської області, серія 1-ВЛ №263496.

Відповідач ОСОБА_3 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-технічний та виробничий комплекс «Енергосталь», яке має місцезнаходження за адресою: 61166, м. Харків пр. Леніна, 9, код ЄДРПОУ №34860617, відповідно до статуту ТОВ «НТВК «Енергосталь», зареєстрованого 14.02.2007 року виконавчим комітетом Харківської міської ради, номер запису в ЄДР 0033252.

Відповідно до статуту ТОВ «НТВК «Енергосталь» з урахуванням внесених змін до статуту, зареєстрований виконавчим комітетом Харківської міської ради 23.08.2007 року та 20.07.2011 року, ОСОБА_3 належить частка статутного капіталу ТОВ «НТВК «Енергосталь» в розмірі 11%, що становить 5500 грн. Вказана частка була сплачена позивачем грошовими коштами шляхом внесення до статутного капіталу вкладу в сумі 5500 грн. при створені Товариства в 2007 році. Придбання корпоративних прав було вчинено за обоюдною згодою, в інтересах сімї, з метою розвитку виробництва та отримання прибутку.

ОСОБА_3 26.10.2012 року уклав договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «НТВК «Енергосталь», згідно з яким продав частину належної йому частки розмір 10% статутного капіталу товариства, що у грошовому виразі становить 5000 грн. відповідачу ОСОБА_4 Відповідно до п. 3.1 Договору вартість частини частки, яка передавалася ОСОБА_4, складала 5000 грн., який ОСОБА_4 мав сплатити у момент підписання договору. Одночасно з підписанням договору чоловік позивача написав заяву про відступлення вказаної частини частки на користь ОСОБА_4, яка була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №4579 від 26.10.2012 року. Необхідність оформлення вказаних документів обумовлена процедурою державної реєстрації змін до статуту, які повязані зі зміною складу учасників юридичної особи.

Згідно ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь- яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами ЦК України, Господарським кодексом України та Законом України «Про господарські товариства».

Згідно ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих майнових прав.

Згідно ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником:

1)майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

2)продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

3)одержаних доходів;

4)іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

5)вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником:

1)майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

2)продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

3)одержаних доходів;

4)іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами.

За положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 147 ЦК України та ч. 1 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Отже, обєктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обовязків, повязаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації (припинення).

При цьому розмір відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового власника частки. Зокрема, кількість голосів, яку має новий власник частки при голосуванні на загальних зборах учасників товариства, частина прибутку товариства, яку він має право отримати у разі виплати дивідендів, частина майна товариства, яку він може вимагати у разі виходу з товариства, що пропорційні до розміру придбаної ним частки.

Разом із тим з урахуванням положення ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників.

Виходячи зі змісту ч. 2, ч. 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сімї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки обєкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його частками в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є субєктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сімї.

Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимагати виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Позивач ОСОБА_2 не довела суду підстави своїх позовних вимог, тому суд вважає, що її позов не підлягшає задоволенню.

На підставі ст.ст. 113, 115, 116, 147 ЦК України , ст.ст. 61, 63, 65 СК України, ст.ст. 1, 10, 12, 53 Закону України «Про господарські товариства», керуючись ст.ст. 57-60ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позова ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апеляційної скарги через Дергачівський районний суд. Мотивувальна частина рішення буде виготовлена 11 червня 2016 року.

Суддя Л. О. Якименко