Справа № 167/135/16-ц Провадження № 22-ц/773/1010/16 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Категорія: 19 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення сплачених за договором коштів, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Рожищенського районного суду від 11 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.12.2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю (далі ОСОБА_3) "Лізингова компанія "Ваш Авто" було укладено Договір №002826 фінансовго лізингу, предметом якого є надання товариством йому послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу Jinma 264 на суму 5882,35 доларів США, що еквівалентно 150000,00 грн. згідно додатку 1 до даного договору. З метою отримання транспортного засобу марки Jinma 264 він перерахував відповідачу адміністративний платіж у розмірі 15000,00 грн. Однак вважає, що даний договір підлягає визнанню недійсним, так як із договору лізингу не вбачається наявність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу, що також суперечить вимогам закону. Крім того, враховуючи те, що він як одна сторона договору, є фізичною особою, то цей договір повинен бути обовязково нотаріально посвідчений, що в даному випадку, зроблено не було. В договорі також відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Вважає, що умови договору є несправедливими, а тому просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №002826 від 30.12.2015 року, укладений між ним та ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто», стягнути з товариства в його користь 15000,00 грн. сплачених на виконання даного договору як адміністративний платіж, судові витрати по справі в сумі 551,20 грн. та витрати понесені на правову допомогу в сумі 6050 грн.

Рішенням Рожищенського районного суду від 11.05.2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №002826 від 30.12.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Стягнуто з ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15000 грн., а також 6050 грн. витрат на правову допомогу та 551,20 грн. понесених витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто» в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду зміні в частині розміру відшкодування витрат на правову допомогу, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.12.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу №002826, за умовами якого ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки Jinma 264 і передати у користування позивача на строк та на умовах, передбачених договором (а.с.4-9).

Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування ОСОБА_1 не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6. ст. 9 даного договору.

На виконання умов договору фінансового лізингу позивач ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративний внесок в розмірі 15000 грн. (а.с.11).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Закон України "Про захист прав споживачів", зокрема ст. 18, містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Виходячи з аналізу даної норми Закону, можна зробити висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Як правильно проаналізовано судом першої інстанції зміст оспорюваного договору фінансового лізингу №002826 від 30.12.2015 року, укладеного між сторонами, в ньому повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно із ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому умови договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше суперечить положенням зазначеної вище ст. 808 ЦК України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

У відповідності до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції з наявних у справі доказів не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що відповідно суперечить вимогам законодавства.

Доказів, які б підтверджували протилежне місцевим судом не здобуто.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Положеннями ст. 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак, оспорюваний договір фінансового лізингу №002826 від 30.12.2015 року не було нотаріально посвідчено.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15.

Також судом першої інстанції встановлено, що у відповідача ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто» не було, як це передбачено діючим законодавством, ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб на час укладення оспорюваного договору фінансового лізингу №002826 від 30.12.2015 року та крім того, даний правочин, не був нотаріально посвідчений, наслідком чого відповідно до наведених положень законодавства є його недійсність.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а зазначені у ньому висновки відповідають обставинам справи.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи про те, що діяльність відповідача не підлягає ліцензуванню, а оспорюваний договір нотаріальному посвідченню спростовуються згаданими вище нормами матеріального права та правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді аналогічної справи.

Разом з тим, стягнувши з ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 6050 грн. витрат на правову допомогу, суд не врахував положень процесуального законодавства.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанції від 14.03.2016 року позивачем ОСОБА_1 за надання юридичних послуг згідно укладеного з ОСОБА_2 договору про надання правової допомоги № 9/16 від 15.02.2016 року сплачено 6050 грн. (а.с.41).

Проте, ухвалюючи рішення та стягуючи на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6050 грн., суд належним чином не перевірив чи дійсно адвокатом була надана позивачу правова допомога у визначеному розмірі відповідно до фактично наданого часу цієї допомоги та чи не перевищує вона граничні розміри компенсації таких витрат.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З розрахунку судових витрат по правовій допомозі вбачається, що ОСОБА_2 за надану правову допомогу (ознайомлення з нормативною базою, надання консультацій, складання позовної заяви до суду) відповідно до вказаних умов договору витрачено 11 годин (а.с.40)

Так, з матеріалів справи вбачається, що час в судових засіданнях, в яких брав участь представник позивача ОСОБА_2 становить близько 2 год., підготовлена ним позовна заява за своєю суттю не є складною і вивчення законодавства щодо цього спору не потребує значних часових затрат. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували інші вчинені представником позивача дії на виконання договору про надання правової допомоги. А тому, з врахуванням наведених обставин справи, колегія приходить до висновку, що адвокатом на надання правової допомоги позивачу було фактично затрачено 4 години робочого часу. Таким чином, відповідно розмір витрат на цю допомогу, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача становитиме 2230 грн. (4год. х 1450грн.) х 40%).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, оскаржуване в даній справі рішення відповідно до ст. 309 ЦПК України в частині розміру відшкодування судових витрат на правову допомогу слід змінити з наведених вище підстав, із залишенням в решті рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" задовольнити частково.

Рішення Рожищенського районного суду від 11 травня 2016 року в частині розміру відшкодування судових витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2320 (дві тисячі триста двадцять) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: