Справа № 2-860/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Яковенко Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 24 листопада 2006 року ОСОБА_4 та мати позивача - ОСОБА_5 уклали шлюб, проте перед одруженням вони проживали однією сім'єю з 1996 року, вели спільне господарство та придбавали майно.

В період шлюбу, а саме 25 липня 2007 року, ними було придбано квартиру АДРЕСА_4 вартістю 555 500 грн.

Відповідно до вимог ст.60 СК України квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто матері позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Між ОСОБА_4 та матір'ю позивача ОСОБА_5 не було а ні домовленостей, а ні шлюбного договору стосовно зазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим, згідно ч.1 ст.70 СК України частка матері позивача у квартирі № АДРЕСА_4 складає 1/2 частину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, заповіт не залишила.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

На момент смерті ОСОБА_5, її спадкоємцями за законом були її діти: позивач та сестра позивача - ОСОБА_3 та чоловік матері, який її пережив - ОСОБА_4

Позивач зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті матері, яку позивач доглядала як онкохвору, так як на момент її смерті позивач постійно проживала разом із нею, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини.

Іншими спадкоємцями ОСОБА_5, окрім позивача є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент її смерті з нею не проживали та заяви до нотаріальної контори протягом 6 місяців з дня її смерті про прийняття спадщини не подавали, в зв'язку з чим на думку позивача, вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері - ОСОБА_5, так як два інші спадкоємці - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не подали заяв про прийняття спадщини та не проживали постійно зі спадкодавцем на момент її смерті.

Таким чином, позивачу повинна належати спадщина після смерті її матері - ОСОБА_5, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, залишивши заповіт на все своє майно на ім'я свого племінника - ОСОБА_2, який претендує на всю квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину, однак в оформленні спадщини позивачу було відмовлено, так як частка матері позивача не була визначена в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4

В зв'язку із зазначеним позивач вважаючи свої права порушеними просила суд:

- визначити, що частка померлої ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності складає 1/2 частини квартири АДРЕСА_4

- визнати право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкоємства за ОСОБА_1.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили суд про задоволення позову.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі посилаючись на наступне. Дядьку відповідача - ОСОБА_4 дійсно на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 25.07.2007 року належала однокімнатна квартира загальною площею 34,19 кв.м. АДРЕСА_2.

За заповітом від 28.04.2000 року ОСОБА_4 заповідав відповідачу все майно, яке йому належало за законом. На день укладання договору купівлі-продажу спірної квартири 25.07.2007 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі з матір'ю позивача - ОСОБА_5, однак на думку відповідача спірна квартира не була і не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя оскільки була куплена ОСОБА_4 за особисті кошти, які він отримав від продажу частини своєї власної приватизованої квартири, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_8, власниками якої були ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2007 року, що було на 13 днів раніше купівлі спірної квартири, ОСОБА_4 продав 29/100 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_3, яка належала йому на праві власності та отримав за неї 621 150 гривень. Через 13 днів, 25.07.2007 року за гроші виручені з продажу особистого нерухомого майна, а саме за 555 500 гривень ОСОБА_4 придбав спірну однокімнатну квартиру АДРЕСА_4. Відповідач вважає, що спірна квартири АДРЕСА_5 є особистою власністю його померлого дядька ОСОБА_4, в зв'язку з чим вважає вимоги позивача не обґрунтованими, а тому просив суд про відмову в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовну заяву підтримала просила суд про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24 листопада 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка є матір'ю позивача, уклали шлюб (а.с. 5).

Позивач при зверненні до суду стверджувала, що до одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю з 1996 року, вели спільне господарство та придбавали майно.

Встновлено, що в період шлюбу, а саме 25 липня 2007 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_4 вартістю 555 500 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.9), та не заперечується сторонами у справі.

Згідно ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст.60 СК України квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було а ні домовленостей, а ні шлюбного договору стосовно зазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим, згідно ч.1 ст.70 СК України частка ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_7 складає 1/2 частину.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, заповіт не залишила (а.с. 7).

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5, її спадкоємцями за законом були її діти: позивач ОСОБА_1 та сестра позивача - ОСОБА_3 та чоловік матері, який її пережив - ОСОБА_4

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вбачається, що позивач прийняла спадщину після смерті матері, яку позивач доглядала як онкохвору, так як на момент її смерті позивач постійно проживала разом із нею, що підтверджується реєстрацією місця проживання, згідно з якою останні були зареєстровані та постійно проживали в АДРЕСА_9 та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що іншими спадкоємцями ОСОБА_5, окрім позивача є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент її смерті з нею не проживали та заяви до нотаріальної контори протягом 6 місяців з дня її смерті про прийняття спадщини не подавали.

Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином вбачається, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті матері - ОСОБА_5, так як два інші спадкоємці - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не подали заяв про прийняття спадщини та не проживали постійно зі спадкодавцем на момент її смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивачу, як єдиному спадкоємцю, повинна належати спадщина після смерті її матері - ОСОБА_5, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, залишивши заповіт на все своє майно на ім'я свого племінника - ОСОБА_2 (а.с. 8, 10).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину, однак в оформленні спадщини позивачу було відмовлено, так як частка матері позивача не була визначена в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4

Відповідач заперечуючи проти позову посилається на те, що спірна квартира була придбана виключно на особисті кошти ОСОБА_2, які були отримані після продажу його частки у попередній квартирі, що належала йому на правах особистої приватної власності, а тому на думку відповідача вимоги позивача є необґрунтованими в зв'язку з чим задоволенню не підлягають.

В процесі розгляду справи в якості свідків були допитані ОСОБА_7, яка є брокером та ОСОБА_6, співвласник попередньої квартири. Клопотання про допит зазначених свідків було заявлено стороною відповідача.

Зазначені свідки підтвердили факт того, що саме особисті кошти отримані від продажу приватизованої квартири, померлий ОСОБА_4 вклав у купівлі нової спірної квартири, також вказані свідки повідомили суду, що їм відомий той факт, що ОСОБА_5 не докладала жодних власних коштів до купівлі спірної квартири та не брала участь у процесі пошуку квартири.

Також в процесі розгляду справи в якості свідків були допитані ОСОБА_8, який є цивільним чоловіком позивача та ОСОБА_9, яка є донькою позивача. Клопотання про допит зазначених свідків було заявлено стороною позивача.

Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що зі слів позивача йому відомо про той факт, що спірна квартира була придбана не лише за особисті кошти покійного ОСОБА_4, а й за частину коштів ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що не зважаючи на той факт, що під час купівлі спірної квартири, вона була ще дитиною, вона пам'ятає те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Слід зазначити, що участь свідка в судовому засіданні і дача правдивих показань - обов'язок, який забезпечується цивільною процесуальною відповідальністю і кримінальною відповідальністю.

На об'єктивність і повноту показань свідків про відомі їм обставини можуть впливати інші існуючі неправові зв'язки між свідками і сторонами - товариські, родинні, громадські, моральні та психологічні фактори, які при дослідженні і оцінці показань свідків судом підлягають урахуванню.

При дослідженні і оцінці показань свідків підлягають врахуванню нормативно встановлені умови: можливість їх використання в цивільному процесі, відношення їх до даної справи і стосунки з сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, характер їх заінтересованості в справі.

Для можливого використання показань свідків у справі встановлені дві умови: правильність сприйняття обставин, що мають значення для справи, і дача про них правильних показань.

Сприйняття може відбуватися в безпосередній або в опосередкованій формі. Особисте сприймання свідком дій (бездіяльності) чи подій може відтворюватися по-різному під впливом об'єктивних умов - відстань, видимість, стан погоди і часу, суб'єктивних умов - гострота зору, притуплення слуху тощо.

При опосередкованому сприйнятті свідок довідується про факти з повідомлень інших осіб, тому створюються умови для неправильного їх сприйняття.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що кожний із допитаних в судовому засіданні свідків, свідчив на користь сторони у справі, яка заявляла клопотання про допит даного свідка в судовому засіданні, суд критично ставиться до показів свідків в даній справі та не бере їх до уваги.

Судом встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме 25 липня 2007 року, ними було придбано квартиру АДРЕСА_4 вартістю 555 500 грн.

Відповідно до вимог ст.60 СК України квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Встановлено, що між ОСОБА_4 ОСОБА_5 не було а ні домовленостей, а ні шлюбного договору стосовно зазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим, згідно ч.1 ст.70 СК України частка ОСОБА_5 у квартирі № АДРЕСА_4 складає 1/2 частину.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, яку позивач доглядала як онкохвору, так як на момент її смерті позивач постійно проживала разом із нею, що підтверджується реєстрацією місця проживання, згідно з якою останні були зареєстровані та постійно проживали в АДРЕСА_9 та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини.

Окрім того встановлено, що іншими спадкоємцями ОСОБА_5, окрім позивача є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент її смерті з нею не проживали та заяви до нотаріальної контори протягом 6 місяців з дня її смерті про прийняття спадщини не подавали.

З огляду на зазначене вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті матері - ОСОБА_5, а тому їй як єдиній спадкоємиці повинна належати спадщина після смерті матері, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_6.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене вище, вбачається що позивачем були доведені обставини на які вона посилалась при зверненні до суду з даним позовом, а заперечення відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, в зв'язку з чим суд не приймає їх до уваги.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку що вимога позивача про визнання того, що частка померлої ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності складає 1/2 частини квартири АДРЕСА_7, є обґрунтованою та доведеною належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим вказана вимога підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7, в порядку спадкування, слід зазначити наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до абзацу 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України закріплено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини, згідно ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина 1 статті 356 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є позивач - ОСОБА_1

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позивач, має право на спадкування 1/2 частини спірної квартири.

З урахуванням зазначеного і на підставі вказаних норм закону, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахування задоволення позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 2777 грн. 50 грн.

Керуючись ст. ст.. 60, 70 СК України, ст.. ст.. 15, 16, 321, 355, 1216, 1218, 1220, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 СК України, ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати, що частка померлої ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності складає 1/2 частини квартири АДРЕСА_7.

Визнати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 в порядку спадкування за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: