Номер провадження: 22-ц/785/1590/16
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також виступає в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також виступає в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, до Одеської міської ради, Комунального підприємства «ЖКС «Північний», Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання права власності,-

встановила:

У березні 2015 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, в якому просили визнати за ними право власності в рівних частках на збудоване нерухоме майно, а саме: веранду (балкон) площею 8,3 кв.м., прибудованої до АДРЕСА_3.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що прибудова балкону відбулася в 1988 році, а право власності на квартиру вони набули в 2008 році. Зазначену прибудову не можна вважати самочинною, оскільки балкон будувався відповідно до проекту, розробленому в 1987 році, отже прибудова балкону не могла бути здійснена без дозволу органів місцевої влади.

З підстав, визначених ст. 376 ЦК України, позивачі просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також виступає в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, подали до суду апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також виступає в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що самочинно збудований балкон, розташований на земельній ділянці, яка позивачам у власність не виділялася. Крім того, розпорядженням Суворовської райадміністрації від 14.01.2014 року зобов'язано ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності позивачам, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.11.2008 року (а.с.5). Вказаний будинок належить місцевій раді.

До квартири АДРЕСА_3, що розташована на першому поверсі будинку, здійснено прибудову балкону із зайняттям земельної ділянки площею 8,3 кв.м..

У акті перевірки № б/н/199 від 26.11.2013 року встановлено, що балкон був збудований без дозвільних документів (а.с.8).

Приписом № Б/Н/№ 199 від 26.11.2013 року запропоновано ОСОБА_3 надати дозвіл на влаштування балкону ( а.с.9).

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації № 6р від 15.01.2014 року зобов'язано ОСОБА_3 у десятиденний термін об'єкт самочинного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, привести до первісного стану, згідно до технічної документації, звільнивши земельну ділянку, належну до прибудинкової території вказаного житлового будинку (а.с.10).

У процесі проведення самовільної будівлі, без узгодження проектної документації й одержання дозволу на її здійснення порушено ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. ст. 24, 26 «Про планування і забудову території».

Судом встановлено, що позивачами в обґрунтування своїх позовних вимог не надані документи, які підтверджували б законність виконаної прибудови.

Правилами ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Частиною другою ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Реконструкція та будівництво в м. Одесі повинна здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням громадських інтересів.

З матеріалів справи не вбачається, що позивачі зверталися в установленому законодавством порядку до виконавчого комітету Одеської міської ради щодо прийняття споруди в експлуатацію та внесення змін в правовстановлюючі документи, та не отримували ніякої письмової відповіді від відповідача.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Відповідно до п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Самочинно збудовану прибудову позивачами не було прийнято в експлуатацію.

Серед матеріалів справі відсутні жодні докази того, що позивач звертався із відповідною заявою до компетентних органів влади.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЩІК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали даної справи не містять даних щодо звернення позивачів до органів місцевого самоврядування стосовно узаконення самочинної прибудови, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги проект влаштування балконів до будинку АДРЕСА_3, оскільки зазначений проект розроблений для будівництва балконів на першому поверсі будинку без зайняття земельних ділянок.

Крім того, на підтвердження доводів позивачів, що балкон був збудований ще у 1988 році не надано жодного належного, та допустимого доказу, тому зазначене обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції до уваги.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду є законним, обґрунтованим.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також виступає в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко