Провадження № 2/201/1359/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність ПАТ КБ «ПриватБанк», яка полягала у ненаданні (приховуванні) інформації позичальнику, як стороні договірних відносин, а також просить суд зобов'язати відповідача надати певну інформацію. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилається на те, що 11 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №IFWWGA00000042 про отримання позивачем кредиту у сумы 30 000 доларів США, виходячи із 0,92% на місяць, на ремонт житла. У позичальника відсутній документ, які б вказували про перехід права власності на вказану суму, тому 16 липня 2015 року він звернувся до відповідача із заявою про наданння певної інформації. Відповідь, яку банк надав 31 липня 2015 року, позивач вважає незаконною та такою, що порушує його права.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позов підтримав в повному обсязі з підстав в ньому викладених, просив позов задовольнити.

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що отримавши 22 липня 2015 року запит представника позивача, йому було надано відповідь у встановлений законом строк. Представник відповідача вважав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Вважаючи, що з боку банку не було жодних порушень, представник відповідача просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи, що відповідач надав суду свої заперечення, які будуть враховані при розгляді справи поряд з іншими доказами та обставинами, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України.

Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено та сторонами у позовній заяві та у запереченнях відповідача зазначено, що 11 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №IFWWGA00000042 про отримання позивачем кредиту у сумы 30 000 доларів США, виходячи із 0,92% на місяць.

16 липня 2015 року представник позивача Олексюк Ф.Ю. звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про надання інформації стосовно чи відбулось відступлення прав вимоги за договором №IFWWGA00000042, про стан заборгованості за даним договором тощо.

У листі від 31 липня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідь на запит відповідача. З даної відповіді вбачається, що відступлення права вимоги за договором №IFWWGA00000042 від 11 грудня 2007 року не відбувалось; для отримання відомостей про стан заборгованості за зазначеним договором позивачу необхідно звернутись до обслуговуючого відділення ПАТ КБ «Приватбанк» та замовити довідку про стан поточної заборгованості та виписки з відображенням всіх внесених платежів; Банком також було надано документ, який підтверджує видачу кредиту за договором №IFWWGA00000042, а саме меморіальний ордер № 1 від 17 грудня 2007 року. Щодо надання внутрішньобанківського положення про кредитування, яке діяло на дату укладання договору№IFWWGA00000042 та повідомлення чи надавалась заявка про продаж валюти, надання відомостей за продажем - банк відмовив у задоволенні вказаної вимоги, оскільки дана інформація не належить до надання клієнтам.

Відповідно дост. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Таким чином, представником відповідача на запит представника позивача від 16 липня 2015 року було надано повну та вичерпну відповідь.

Враховуючи, вищевикладене, суд вважає, що представником позивача не доведено факт порушення банком права позивача на отримання інформації, то суд вважає за можливе в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 8, 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Національний Банк України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Батманова