У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до військової частини № НОМЕР_1 , Бориспільського управління Державної казначейської служби України Київської області, третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року та за касаційною скаргою військової частини № НОМЕР_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року, додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до військової частини № НОМЕР_1 , Бориспільського управління Державної казначейської служби України Київської області, третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 23 квітня 2009 року на території Пакистану вони зареєстрували шлюб. 13 січня 2011 року ОСОБА_3 прилетів в Україну для того, щоб відвідати свою дружину ОСОБА_2 . Проте посадові особи ОКПП «Київ» відмовили йому у перетинанні державного кордону України. В період часу з 13 січня 2011 року до 18 січня 2011 року він утримувався в залі очікування терміналу «Б» державного міжнародного аеропорту «Бориспіль». 18 січня 2011 року посадові особи ОКПП «Київ» проставили в його паспорті штамп про заборону в`їзду в Україну терміном на 1 рік. Після цього він відлетів до Пакистану. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2012 року дії посадових осіб ОКПП «Київ» було визнано протиправними. У зв`язку з цими діями позивачі зазнали витрати на придбання авіаквитків в розмірі 10 678,45 грн, витрати з оплати правової допомоги, пов`язаної з пред`явленням адміністративного позову, в розмірі 3840 грн, витрати, пов`язані з перекладом документів в розмірі 929 грн та витрати на пересилання довідки в розмірі 569 грн. Розмір матеріальної шкоди становить 16 016,45 грн. Крім того, позивачі зазнали душевних переживань. У такий спосіб їм була заподіяна моральна шкода в розмірі 80 тис. грн. З метою відновлення порушеного права, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили суд стягнути з ОКПП «Київ» матеріальну шкоду в розмірі 16 016,45 грн та моральну шкоду в розмірі 80 тис. грн.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 10 678,44 грн та моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн шляхом списання Бориспільським управлінням Державної казначейської служби України Київської області цих грошових коштів з Державного бюджету України. Стягнуто з держави на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 тис. грн шляхом списання Бориспільським управлінням Державної казначейської служби України Київської області цих грошових коштів з Державного бюджету України. У задоволенні позову в частині інших вимог відмовлено. Стягнуто з держави на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з перекладом документів, в розмірі 14,12 грн та витрати на оплату судового збору в розмірі 2,53 грн шляхом списання Бориспільським управлінням Державної казначейської служби України Київської області цих грошових коштів з Державного бюджету України.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2016 року додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі військова частина № НОМЕР_1 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та військової частини № НОМЕР_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності позовних вимог, зокрема, що незаконними діями посадових осіб ОКПП «Київ» щодо відмови ОСОБА_5 у перетинанні державного кордону та проставленні в його паспорті штампу про заборону в`їзду в Україну протягом року, позивачам було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка повинна бути відшкодована шляхом списання коштів з Державного бюджету України.
Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 23 квітня 2009 року на території Пакистану позивачі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією перекладу свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 23 квітня 2009 року (а.с.161-162 т.1).

В січні 2011 року ОСОБА_3 мав намір відвідати свою дружину ОСОБА_2 , яка проживає в Україні. З цією метою ним було придбано два авіаквитки (а.с.20-21, 22-23 т.1) сполученням «Сайду-Шаріф-Лахор» та «Лахор-Бориспіль» вартістю 90 250 пакистанських рупій (65500 + 24750).

13 січня 2011 року ОСОБА_3 прилетів до України. проте в той же день начальник 2-го відділу ОКПП «Київ» прийняв рішення (а.с.102-103 т.1) про відмову позивачу в перетинанні ним державного кордону України через те, що позивач ОСОБА_3 не зміг підтвердити мети запланованого перебування на території України.

Судами також встановлено, що в період з 13 січня 2011 року до 18 січня 2011 року ОСОБА_3 перебував у приміщенні залу очікування терміналу «Б» державного міжнародного аеропорту «Бориспіль» (а.с.5 т.2).

18 січня 2011 року посадові особи ОКПП «Київ» проставили в паспорті ОСОБА_4 штамп про заборону в`їзду в Україну строком на 1 рік (а.с.104-105 т.1). Цього ж дня він повернувся до Пакистану. Для того, щоб дістатись додому, ОСОБА_6 додатково витрачено грошові кошти в розмірі 24 750 пакистанських рупій на придбання авіаквитка сполученням «Лахор-Сайду-Шаріф» (а.с.24-25 т.1).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 та громадянина Пакистану ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби, ОККП «Київ» про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії (а.с. 44-46, т.1) було визнано протиправними дії ОКПП «Київ» в проставленні штампу у паспорті ОСОБА_1 за № 080/0080 про заборону в`їзду в Україну терміном на один рік до 18 січня 2012 року від 18 січня 2011року. Зобов`язано ОКПП «Київ» вчинити дії щодо позначення у паспорті ОСОБА_1 інформації про відсутність заборони в`їзду в Україну. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано, ухвалено у цій частині нову постанову, якою адміністартивний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ОКПП «Київ» щодо заборони в`їзду в Україну 13 січня 2011 року громадянину Пакистану ОСОБА_7 . В іншій частині зазначену постанову залишено без змін (а.с. 18-20, т.1)

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05 листопада 2009 року (далі Закону №1710-VI від 05 листопада 2009 року) уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Згідно ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3929-ХІІ від 04 лютого 1994 року (далі Закон №3929-ХІІ від 04 лютого 1994 року).

Так, статтею 25 Закону №3929-ХІІ від 04 лютого 1994 року передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть в`їжджати в Україну за дійсними паспортними документами. При цьому іноземці та особи без громадянства повинні одержати у встановленому порядку в`їзну візу, якщо інше не передбачено законодавством України.

В`їзд в Україну іноземцю та особі без громадянства не дозволяється, зокрема, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що він має інші, ніж заявлені ним при порушенні клопотання про в`їзд або при в`їзді в Україну, підстави та мету в`їзду або не надав підтвердження щодо підстав та мети в`їзду.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону №1710-VI від 05 листопада 2009 року іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року №1074 (далі - Постанова №1074 від 29 грудня 1995 року) затверджено Правила в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, які визначають порядок: в`їзду в Україну, виїзду з України і транзитного проїзду через її територію іноземців та осіб без громадянства; оформлення документів іноземцям та особам без громадянства на право перебування в Україні; пересування іноземців та осіб без громадянства по території України і вибору ними місця проживання в Україні; відповідальності іноземців та осіб без громадянства, юридичних і фізичних осіб, які їх приймають чи надають їм послуги, за порушення законодавства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦК України, належним чином не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її розгляду, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, не перевірив чи підлягає відшкодуванню позивачам шкода, відповідно до положень ст. 1174 ЦК України, з огляду на наявність рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 13 січня 2011 року (а.с. 102-103, т. 1), даних про оскарження або скасування якого матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції також не з`ясував чи було пов`язане перебування позивача ОСОБА_1 в приміщенні залу очікування терміналу «Б» державного міжнародного аеропорту «Бориспіль» у період з 13 січня 2011 року до 18 січня 2011 року з очікуванням рейсу для повернення до держави з якої він прибув, або до держави, яка видала йому паспортний документ (Пакистан), чи з інших підстав.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За вказаних обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають скасуванню.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від наявності вини відповідача, то в цій частині судові рішення судів попередніх інстанцій також підлягають скасуванню.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду, якою вказане рішення залишено без змін, підлягають скасуванню, то скасуванню підлягає і додаткове рішення суду першої інстанції, яким було вирішено питання про розподіл судових витрат та витрат на правову допомогу та ухвала апеляційного суду, якою згадане додаткове рішення залишене без змін.
За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року задовольнити частково, касаційну скаргу військової частини № НОМЕР_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року, додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року, додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 серпня 2015 року та від 20 квітня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук