Справа № 405/2457/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого: Циганаш І.А.

при секретарі: Лисоконь А.В.

за участю адвоката: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки в праві спільної сумісної власності ,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 06 грудня 2011 року помер його дідусь ОСОБА_4. 07 липня 2015 року померла його бабуся ОСОБА_5. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 1965 року. За час шлюбу ними на праві спільної сумісної власності подружжя було нажито майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яку було оформлено на ОСОБА_5 на підставі реєстраційного посвідчення від 24.07.1996 року. За життя його дідусь ОСОБА_4 склав заповіт, за яким усе належне йому майно заповів йому, а бабуся в свою чергу склала заповіт, за яким усе належне їй майно заповіла на імя його сестри ОСОБА_3. На даний час, маючи намір успадкувати частину, належну на підставі спільної сумісної власності у відповідності до ст. ст. 60, 61 СК України квартири дідуся, він звернувся до нотаріуса, як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті дідуся. ОСОБА_3, йому було розяснено, що у звязку з тим, що вказана квартира зареєстрована за померлою, а за їх життя частки виділені не були, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно дідуся на частку в спільному майні подружжя йому видано бути не може, у звязку з чим він змушений звернутися до суду. Відповідач, яка є спадкоємицею за заповітом після смерті бабусі, не заперечує проти оформлення за ним спадкових прав на частину квартири АДРЕСА_1. Вони є єдиними спадкоємцями майна померлих. Частки співвласників у праві спільної сумісної власності не були визначені, а отже померлому ОСОБА_4 на день його смерті мала б належати 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Просить визначити, що частка померлого 06 грудня 2011 року ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/2.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Реєстраційного посвідчення, виданого 24 липня 1996 року Кіровоградським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації, записаного в реєстрову книгу №131 за реєстровим №21383 власником квартири АДРЕСА_1 являється ОСОБА_5 ( а.с. 12 ).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження гр. ОСОБА_4 30 травня 1964 року уклав шлюб з гр. ОСОБА_6, який було зареєстровано міським бюро ЗАГС м. Кіровоград, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Грінченко» ( а.с. 8 ).

У відповідності до заповіту від 14 липня 2011 року, складеного ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №2-588 видно, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частку квартири, що знаходиться в м. Кіровограді, на АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 10 ).

Згідно заповіту від 05 вересня 2011 року, складеного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за №1061 вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: - все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, що буде належати йому на день його смерті, та все те, на що він за законом матиме право, заповів - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 7 ).

З копії свідоцтва про смерть, серії І-ОЛ №144432, виданого 07 грудня 2011 року Міським відділом по державній реєстрації смертей ОСОБА_9 управління юстиції у Кіровоградській області вбачається, що ОСОБА_4 помер 06 грудня 2011 року ( а.с. 6 ).

Згідно копії свідоцтва про смерть, серії І-ОЛ №209355, виданого 08 липня 2015 року Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції видно, що ОСОБА_5 померла 07 липня 2015 року ( а.с. 9 ).

З розяснення приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_10 від 15.03.2016 року за вих. №47/02-31, адресованого ОСОБА_2 щодо виділення частки в спільній сумісній власності подружжя на імя ОСОБА_4, померлого 06 грудня 2011 року, який на момент смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, та видачі свідоцтва про право власності на його імя, на майно, яке складається з квартири за номером 138, що знаходиться по вулиці Васнєцова, 8 у м. Кіровограді нотаріусом повідомлено наступне: вищевказане майно належить дружині спадкодавцю ОСОБА_5, яка померла 07 липня 2015 року, на підставі Реєстраційного посвідчення, яке видане 24 липня 1996 року Кіровоградським обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації та записано в реєстраційну книгу за №131 за реєстровим №21383, але яке було придбано в період шлюбу, укладеного 30 травня 1964 року. На підставі п. 2.1, 11 Глави, ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Законодавством України, а саме нормативно-правовими актами, які регулюють роботу нотаріуса, не передбачена видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на імя померлого подружжя ( а.с. 17 ).

У відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції 1969 року, який діяв на момент придбання спірної квартири - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частка в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, тому спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінивши досліджені докази у їх сукупності та враховуючи те, що між співвласниками спірної квартири угоди про встановлення порядку користування та домовленості щодо встановлення часток не було, суд виходячи із рівності часток кожного співвласника вважає можливим визначити за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 06 грудня 2011 року - 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення частки в праві спільної сумісної власності задовольнити в повному обсязі.

Визначити за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 06 грудня 2011 року - 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Судові витрати віднести за рахунок позивача - ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення через Ленінський районний суд м. Кіровограда до Апеляційного суду Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда ОСОБА_11