№ провадження 2/646/1945/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2016 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шелест І.М., за участю секретаря Славгородської К.В. позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Гладир.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона є споживачем газу, послуги по постачанню якого надає ТОВ «Харківгаз збут» відповідно до відкритого особового рахунку № та її заяви про приєднання до типового договору. З рахунків на оплату газопостачання, а надалі від абонентської служби відповідача вона дізналась, що у неї є заборгованість у розмірі 285, 90 грн., яка була нарахована за минулий період. На її запитання звідки взялася заборгованість, пояснили, що ця заборгованість була нарахована згідно рішення суду. Того ж дня, вона звернулась до відповідача щоб їй надали детальну інформацію про те, звідки у неї взялася заборгованість за минулий період коли у неї до цього часу все сплачувалося згідно рахунків виставлених відповідачем. Надалі вона дізналась, що заборгованість була нарахована за період з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року в розмірі 285 грн. 90 коп. Зазначені вище нарахування заборгованості відповідач мотивував рішенням окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року № 826/16447/15, що наче цим рішенням постанову КМУ від 29 квітня 2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» визнано незаконною і скасовано, а визначені нею норми споживання природного газу є такими, що не підлягають застосуванню. Дії відповідача щодо нарахування їй заборгованості за минулий період через шахрайські тлумачення рішень судів та невірним застосуванням норм цивільного права вважає протиправним та такими, що грубо порушують її права, як споживача. Крім того, постанова КМУ не скасовувалася, як те зазначав відповідач, а зазначеною вище постановою суду було зобов'язано КМУ, відповідно до ч. 11 ст. 171 КАС України, після набрання постанови суду законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину даної постанови суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднене. Вимоги постанови про оприлюднення її резолютивної частини було встановлено тому, що набрання чинності постанов КМУ передбачено лише після їх офіційного опублікування. Жодних вказівок про перерахування норм споживання для населення за минулий період в постанові суду не було, що вбачається відповідної копії постанови. Щодо набрання чинності постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року, позивач зазначила, що з урахуванням ухвали вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2015 року № к/800/49436/15 про зупинення виконання постанови окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року, вона набрала законної сили лише після постановлення ухвали вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року. Відносно припинення дії постанови КМУ від 29 квітня 2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», позивач зазначила, що після набрання законної сили постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року, резолютивної частини постанови не було опубліковано і дана постанова втратила чинність лише на підставі постанови КМУ від 23 березня 2016 року № 204. Вважає, що визнана незаконною та не чинною постанова КМУ від 29 квітня 2015 року № 237»Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» не має зворотної дії в часі і до неї мали застосовуватись ті норми споживання газу, які були визначені саме цією постановою за весь час її дії, а не так, як собі вирішив відповідач. Тому просила суд, визнати дії ТОВ «Харківгаз збут» щодо здійснення перерахунку за її особовим рахунком № НОМЕР_1 за минулий період з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року та донарахування заборгованості за спожитий природний газ в сумі 285 грн. 90 коп. протиправними; зобов'язати ТзОВ «Харків збут» здійснити перерахунок за її особовим рахунком. № НОМЕР_1 за минулий період з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року та донарахування заборгованості за спожитий природний газ, та зменшити суму заборгованості на суму 285 грн. 90 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що в період з травня 2015 року по січень 2016 рік норми споживання газу для населення які не мають лічильників застосовувалися у розмірі, які встановлені Постановою КМУ №619 від 08.06.1996 року в редакції станом на 06.05.2015 року, тобто в редакції Постанови КМУ №237 від 29.04.2015 року, якою були зменшені такі норми вдвічі. Постанову КМУ №237 від 29.04.2015 року було оскаржено в судовому порядку та за рішенням суду її було визнано недійсною та скасовано. Під час касаційного перегляду вказаних рішень суду в Вищій адміністративний суд України в своїй ухвалі від 28.01.2016 року погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що допущені КМУ під час прийняття спірної постанови, є достатніми для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. За таких обставин, всі розрахунки з споживачами без лічильників з 06.05.2015 року по 28.01.2016 рік повинні були проводитися згідно постанови КМУ №619 в редакції станом на 01.10.2014 рік, у звязку з чим позивачу і був проведений відповідний перерахунок. На підставі викладеного, вважав, дії ТОВ «Харківгаз збут» законними та обґрунтованими.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлено наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем газу за адресою вул.. Горького, 26, сел. Рогань, Харківська область (особовий рахунок № НОМЕР_1), послуги якого надаються ТОВ «Харківгаз збут». До кінця лютого 2016 року за вказаною адресою позивач розраховувалася за спожитий газ як тарифами, які визначені для населення без лічильників споживання газу. Вказана обставина була визнана сторонами в судовому засіданні та не оспорювалася.

Згідно платіжних повідомлення за газ та послуги з газопостачання за лютий 2016 рік ОСОБА_1 було повідомлено про існування заборгованості за спожитий газ станом на 29.02.2016 рік у розмірі 285 грн. 90 коп.

Звернувшись до відповідача за розясненнями про виникнення такої заборгованості, їй було повідомлено, що така заборгованість виникла у звязку з проведеним перерахунком вартості фактично спожитого, але неоплаченого споживачами без лічильників, природного газу за період з 06.05.2015 року по 31.01.2016 рік. Вказаний перерахунок був проведений у звязку з визнанням незаконною та скасуванням Постанови КМУ №237 від 29.04.2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».

Правовідносини з постачання, в тому числі фізичним особам, енергетичних ресурсів регулюються статтею 714 ЦК України, Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженимипостановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року;постановою КМУ № 619 від 08.06.1996 року "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників".

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором. а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктами 11, 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМУ від 09.12.1999 року № 2246 (далі - Правила) споживач, у разі відсутності лічильників газу, зобов'язаний щомісячно вносити плату за надані послуги з постачання природного газу згідно діючих тарифів на газ та відповідно до встановлених законодавством норм споживання. Плата за надані послуги повинна вноситися абонентом не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяця.

Норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників в період виникнення спірних правовідносини регулювалися Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 року № 619.

Постановою КМУ №237 від 29.04.2015 рік до норм споживання газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 1996 року №619 були внесенні наступні зміни: у графі «Норма споживання» цифри «6», «9» і «18» замінні відповідно цифрами «3», «4,5» і «9» відповідно; в абзаці першому пункту 5 приміток до норм цифру «9» замінено на цифру «4,5».

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року, адміністративний позов був задоволений повністю: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"від 29 квітня 2015 року № 237; зобов'язано Кабінет Міністрів України, відповідно до частини 11статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання постановою суду законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину даної постанови суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднене.

При цьому суд приймає до уваги те, що під час касаційного перегляду постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року у даній справи, даючи оцінку законності та обґрунтованості прийнятих судами першої та апеляційної інстанції судових рішень, Вищій адміністративний суд України зазначив, що з огляду на те, що проект регуляторного акту (оспорювана постанова КМУ) не був у жодний спосіб оприлюднений, за умови відсутності аналізу регуляторного впливу акту та погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, а також зважаючи на порушення відповідачем принципу передбачуваності, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку, що наведені порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття спірної постанови, у сукупності є достатньою підставою для визнання її незаконною, не чинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття.

За таких обставин, з огляду на визнання постанови КМУ №237 від 29.04.2015 року незаконною та нечинною з моменту її прийняття, за спірний період (з 06.05.2015 року по січень 2016 рік) мали діяти норми споживання газу для населення у разі відсутності лічильника, які визначені Постановою КМУ № 619 від 08.06.1996 року в редакції станом на 01.10.2014 рік.

Оскільки за спірний період позивач сплачував за спожитий газ виходячи із норм споживання визначених Постановою КМУ №237 від 29.04.2015 року, яка за вищевказаним рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року, визнана незаконною та нечинною з моменту прийняття, відповідач обґрунтовано провів позивачу перерахунок за спожитий газ виходячи з норм споживання відповідно до Постанови КМУ № 619 від 08.06.1996 року в редакції станом на 01.10.2014 рік.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 714 ЦК України, постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року; постановою КМУ № 619 від 08.06.1996 року "Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", ст.ст. 10, 60, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Харківської області через Червонозаводський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не буди присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М. Шелест