Справа №303/7630/13-ц
Номер рядка стат. звіту - 43
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого-судді Камінського С.Е.,

при секретарі Федорці В.В.,

з участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про виселення відповідача у справі ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: м. Мукачево, вул. Митрака, буд. 63, а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.04.2009 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, позов задоволено частково в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором № MKZ0GA00000043 від 15 жовтня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 15 жовтня 2007 року: будинок, який розташований в м.Мукачево, вул. Митрака, 63, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Позивач, посилається на те, що відповідності до ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Вказує на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» - іпотекодержатель, повідомляв відповідача про необхідність звільнення вказаного житлового будинку у добровільному порядку, що підтверджується письмовим повідомленням, однак відповідач не виселилася у добровільному порядку, а тому підлягає виселенню в судовому порядку.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної

Стр. 2 із 3

справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить наступного.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.04.2009 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позов задоволено частково звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором № MKZ0GA00000043 від 15 жовтня 2007 року на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 15 жовтня 2007 року: будинок, який розташований в м.Мукачево, вул. Митрака, 63, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норми статті 109 ЖК УРСР.

Оскільки відповідач отримував кредит на споживчі потреби, а не на придбання предмета іпотеки, його виселення із жилого приміщення, переданого в іпотеку, допускається лише за умови надання особам іншого жилого приміщення, яке повинно бути зазначено в рішенні суду.

Матеріалами справи встановлено, що в іпотеку передано будинок, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому передбачених законом підстав для виселення відповідача із цього будинку без надання йому іншого постійного житла не вбачається, кредит оформлено 15.10.2007 року, а предмет іпотеки належав відповідачу на підставі свідоцтва на спадщину від 07.09.2007 року.

Стр. 3 із 3

Особам, які виселяються з жилого будинку, яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, а без надання іншого житла виселення є неможливим.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-2830цс15 від 10.02.2016 року і є обовязковою для всіх судів України (ч.2 ст.214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Також не можуть бути виселені з будинку інші особи, які там зареєстровані та/або проживають, які, крім іншого, не є відповідачами у справі.

Тому в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідача ОСОБА_2 із зазначеного житлового будинку необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.109 ЖК УРСР, ст.40 Закону України „Про іпотеку" та ст.ст. 10, 60, 88, 212-218 ЦПК України, суд

Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий С.Е. Камінський