Номер провадження: 22-ц/785/4145/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа - Великомихайлівський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області) про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного облікуза апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (третя особа - Великомихайлівський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області) в якому просив зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати йому, ОСОБА_3 у володінні домоволодінням №3 по вул. Набережній в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування вказаним вище домоволодінням, а також зобовязати Великомихайлівський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області зняти з реєстрації у будинку №3 по вул. Набережна в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області - ОСОБА_4.

В ообґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався, на те, що він є власником домоволодіння № 3 розташованого по вул. Набережна в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області.

У зазначеному житловому будинку зареєстрована крім нього, його дружини ОСОБА_5, доньки ОСОБА_6 також і відповідачка ОСОБА_4, яка постійно мешкає в с.м.т. ОСОБА_7 вул. ОСОБА_8. 31, кв.2.

ОСОБА_4 була прописана у його будинку в період перебування із ним в шлюбі. 13 грудня 2011 року шлюб між ними було розірвано, після чого він одружився з ОСОБА_5 з якою мають спільну дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вважав, що відповідачка ОСОБА_4 безпідставно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, власником якого являється він, адже на теперішній час вона не має ніякого відношення до членів його родини, однак він змушений сплачувати за неї комунальні послуги.

В судовому засіданні:

- представник позивача підтримала позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком № 3 по вул. Набережній в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області та зняття її з реєстрації за вказаною адресою;

- представник відповідачки просив відмовити в позові посилаючись на те, що позивач ОСОБА_3 перебував зареєстрованим власником житла менше одного року, так як його право власності було зареєстровано 06 травня 2015 року.

Крім того, 04 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна, а саме частини сараю, то вважає, що існувала домовленість про продовження користування цим житлом з жовтня 2010 року строком на 49 років, що також виключає можливість задоволення позову.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований по вул. Набережній, 3 в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 487,20 грн на користь ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задовольнити частково.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неравильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою умовою для скасування рішення.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказані позови суд першої інстанції виходив з наступного.

Житловий будинок, який розташований в с. Гіржове по вул. Набережній, 3 Великомихайлівського району Одеської області належить на праві приватної власності ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право власності (САА980305) від 09 вересня 2003 року (Полезненська сільська рада), що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1676700 від 08 жовтня 2003 року наданим Великомихайлівським БТІ.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна інформаційна довідка № 56071319 від 28 березня 2016 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої право власності позивача ОСОБА_3 на вищезазначений житловий будинок зареєстровано 06 травня 2015 року, запис №9583013(підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності САА 98880305, видане 09 вересня 2003 року Полезненської сільською радою.)

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними уразі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Тобто, право власності позивача ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, який розташований в с. Гіржове по вул. Набережній, 3 Великомихайлівського району Одеської області виникло з моменту проведення його реєстрації, відповідно до законодавства, що діяло той момент, а саме з 08 жовтня 2003 року.

Будь-яких інших доказів того, що позивач ОСОБА_3 з 08 жовтня 2003 року до 06 травня 2015 року був позбавлений чи обмежений в здійсненні його права власності на вищезазначений будинок сторонами не надано.

На підставі зазначеного вище, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи представника відповідачки стосовно того, що позивач ОСОБА_3 перебував зареєстрованим власником житла менше одного року.

Також, районний суд вказав, що є безпідставними доводи представника відповідачки, стосовно того, що 04 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір оренди нерухомого майна, а саме частини сараю, оскільки відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з довідки № 883 від 19 жовтня 2015 року, виданої Полезненською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, ОСОБА_4 дійсно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, але в даному будинку не проживає з квітня 2011 року.

Отже, суд першої інстанції встановив, що відповідачка ОСОБА_4 понад один рік була відсутня без поважних причин в житловому будинку власника ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до невірного вирішення справи, а тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з положеннями ст. 156 ЖК України, члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири).

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.

Отже, у разі припинення сімейних стосунків з власником квартири, колишні члени його сім ї не втрачають право користування займаним житловим приміщенням.

Якщо власник квартири не згоден, щоб ці особи продовжували користуватися жилим приміщення безоплатно, то вони зобовязані вносити йому плату за користування жилим приміщення і за комунальні послуги відповідно до тих же правил, що і наймач.

Ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

ОСОБА_3 в своїй позовній заяві не посилався на положення ст. 405 ЦК України стосовно втрати відповідачкою права користування спірним житлом.

Однак, районний суд, поклавши в основу свого рішення положення ст. 405 ЦК України, всупереч положенням ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог, що є грубим порушенням норм цивільного процесуального права в сенсі положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України.

Крім того, судова колегія зазначає, що сама по собі довідка сільскої ради (а.с. 08) про непроживання в спірному будинку відповідачки, не може бути підставою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

ОСОБА_3 не надав до суду належних та допустимих доказів того, ОСОБА_4 чинила перешкоди позивачу в користуванні вищевказаним будинком, вибула на інше постійне місце проживання.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі усього вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1-4 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково. Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 28 березня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа - Великомихайлівський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області) про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа - Великомихайлівський районний сектор ГУ ДМС України в Одеській області) про зобов'язання ОСОБА_4 не перешкоджати йому, ОСОБА_3 у володінні домоволодінням №3 по вул. Набережній в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, визнанні ОСОБА_4 такою, що втратила право користування домоволодінням №3 по вул. Набережній в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, зобовязанні Великомихайлівського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області зняти з реєстрації у будинку №3 по вул. Набережна в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 535 грн. 92 коп. (п ятсот тридцять п ять гривень 92 коп.)

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_2