У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., ОСОБА_3,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Базель-Фінанс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни та Києво-Святошинського районного управління юстиції, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсними договорів іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК Базель-Фінанс») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 14 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1760pv-08-06, за умовами якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 150 тис. доларів США зі сплатою 12,90 % річних, а позичальник зобов'язався повернути повністю кредитні кошти.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії 14 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № 1733И/0906, зареєстрований за № з-1027, та договір іпотеки № 1734И/0906, зареєстрований за № з-1029. Договори іпотеки посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. За договорами іпотеки в іпотеку банку передано будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1524 га по АДРЕСА_1.

22 травня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої збільшено процентну ставку до 16 % річних.

10 липня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 3 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої банк збільшив розмір невідновлювальної кредитної лінії до 397 222 доларів США.

04 лютого 2009 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 5 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої п. 2.1 договору про відкриття кредитної лінії № 1760рv-08-06 викладено у новій редакції, а саме: «банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у розмірі 272 664,20 доларів США з оплатою за процентною ставкою 16 % річних».

На виконання умов кредитного договору від 14 вересня 2006 року № 1760рv-08-06 банком надано позичальнику кредитні кошти у розмірі 272 664,20 доларів США.

За договором про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом від 17 квітня 2013 року ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» набуло право вимоги за договором про відкриття кредитної лінії від 14 вересня 2006 року № 1760pv-08-06.

За договором про відступлення права вимоги за фінансовим кредитом від 18 квітня 2013 року ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» набуло права вимоги за договорами іпотеки від 14 вересня 2006 року № № 1733И/0906, 1734И/0906.

На погашення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просив звернути стягнення на майно шляхом визнання за позивачем права власності на предмети іпотеки та виселити відповідачів із будинку по АДРЕСА_1.

У березні 2015 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулися до суду з зустрічним позовом, у якому зазначали, що 25 липня 2006 року ОСОБА_7 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1.

14 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № 1733И/0906, зареєстрований за № з-1027 та договір іпотеки № 1734И/0906, зареєстрований за № з-1029.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважали, що при укладенні оспорюваних договорів іпотеки були порушені права їхніх малолітніх дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, оскільки не отримано відповідної згоди органів опіки та піклування, що є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

Просили визнати договори іпотеки недійсними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано договір іпотеки від 14 вересня 2006 року № 1733И/0906 недійсним. Визнано договір іпотеки від 14 вересня 2006 року № 1734И/0906 недійсним. Зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову С.В. скасувати записи про державну реєстрацію іпотеки за іпотечним договором № 1733И/0906 від 14 вересня 2006 року у державному реєстрі іпотек. Зобов'язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову С.В. скасувати записи про державну реєстрацію іпотеки за іпотечним договором від 14 вересня 2006 року № 1734И/0906 у державному реєстр іпотек. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 09 березня 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року скасовано, позов ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_6 перед ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» за договором про відкриття кредитної лінії від 14 вересня 2006 року № 1760pv-08-06 (із змінами і доповненнями) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку, зазначеного у плані під літ. «А», загальною площею 308,3 кв. м, житловою площею 82,2 кв. м, з надвірними будівлями: огорожа з металу та дерева 1-3, колодязь з/б кільця 4 - вартість якого станом на 21 лютого 2016 року становила 5 379 940 грн, та земельну ділянку площею 0,1524 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вартість якої станом на 21 лютого 2016 року становила 1 213 880 грн, шляхом набуття у власність ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» зазначених об'єктів нерухомості. Визнано за ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» право власності на вказаний будинок та земельну ділянку. У задоволенні позовних вимог про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_12 від 25 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2016 року № 108/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку зі смертю судді ОСОБА_12, у результаті чого 05 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу ОСОБА_3

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену ст. 177 СК України заборону.

Сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти у дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, та може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Така правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16.

При розгляді вказаної справи судами встановлено, що на забезпечення виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії 14 вересня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки № 1733И/0906, зареєстрований за № з-1027 та договір іпотеки № 1734И/0906, зареєстрований за № з-1029. Договори іпотеки посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. За договорами іпотеки в іпотеку банку передано будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1524 га по АДРЕСА_1 (а. с. 29−32, 36−38, т. 1).

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебувають у шлюбі з 05 серпня 2000 року (а. с. 178, т. 1).

10 січня 2002 року у сторін народився син ОСОБА_8, 09 червня 2005 року - ОСОБА_9.(а. с. 179, 180, т. 1).

Згідно з копією паспорта ОСОБА_7 у будинку по АДРЕСА_1 вона зареєстрована 11 листопада 2006 року (а. с. 176, т. 1). Згідно з копією паспорта ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_1 він зареєстрований 14 листопада 2007 року (а. с. 131, т. 2).

Згідно з довідкою Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 вересня 2013 року № 447 ОСОБА_6 зареєстрований і проживає АДРЕСА_1 з 12 вересня 2006 року (а. с. 64, т. 1). Зазначена довідка надана позивачем як додаток до позовної заяви.

При зверненні до банку із заявою про надання кредиту ОСОБА_6 зазначав, що має двох синів ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 185, т. 2).

При укладанні договорів іпотеки уповноважена на підставі довіреності ОСОБА_7 особа - ОСОБА_14 подав нотаріусу заяву щодо відсутності, станом на 14 вересня 2006 року, обтяжень у вигляді права користування дітей віком до 18 років будинком по АДРЕСА_1 (а. с. 65, т. 2).

Разом з тим з довіреності, наданої ОСОБА_14 ОСОБА_7, вбачається, що вона надала обмежений обсяг прав повіреному, оскільки уповноважила його підписати договір іпотеки на земельну ділянку та житловий будинок на умовах на його розсуд (а. с. 67, т. 2).

Ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_7 не надавали банку заяв щодо відсутності у малолітніх дітей права користування вказаним житловим будинком (а. с. 52, 53, т. 2).

У п. 6 договору іпотеки не зазначено, що іпотекодавець свідчив і гарантував відсутність обтяжень у вигляді права дітей віком до 18 років на користування будинком по АДРЕСА_1 (а. с. 62−64, т. 2).

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на ту обставину, що ні у матеріалах справи, ні у рішенні апеляційного суду не зазначено доказів, які б свідчили про недобросовісність іпотекодателя. Разом з тим оцінку доказам про те, що банк до надання кредиту та укладання договору іпотеки володів інформацією про наявність у позичальника та іпотекодателя малолітніх дітей, які відповідно до ст. 29 ЦК України могли мати право користування нерухомим майном, яке передавалося в іпотеку, судом апеляційної інстанції не надано.

Вважаючи, що права малолітніх дітей на користування житловим будинком не порушено, суд апеляційної інстанції не дослідив та не надає правової оцінки тим обставинам, що підставою для звернення до суду з позовом була не лише заборгованість позичальника за кредитним договором, але і те, що з 2013 року ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» постійно вимагав звільнити домоволодіння, зазначаючи, що вказане домоволодіння стало власністю ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» на підставі договорів іпотеки № 1733И/0906, зареєстрованого за № з-1027 та договору іпотеки № 1734И/0906, зареєстрованого за № з-1029 від 14 вересня 2006 року та договору про відступлення прав.

Тобто зміна власника житлового будинку потягла за собою і зміну статусу малолітніх дітей, які втратили статус членів сім'ї власника житлового будинку, і відповідно надала можливість позивачу скористатися своїм правом позбавити права користування житловим будинок членів сім'ї колишнього власника житлового будинку, незважаючи на вік останніх.

Разом з тим суд апеляційної інстанції, визнаючи за ТОВ «ФК «Базель-Фінанс» право власності на житловий будинок та земельну ділянку, не звернув уваги, що у п. 11.1 договору іпотеки не передбачено набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, а лише наведено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - за рішенням суду.

У даному випадку суд апеляційної інстанції усунувся від встановлення фактичних обставин справи, дослідження та оцінки наданих доказів у їх сукупності та не виконав вимогу щодо підвищеного захисту інтересів дітей, які не можуть нести негативних наслідків для своїх прав та охоронюваних законом інтересів навіть при невиконанні батьками їх обов'язків щодо захисту цих прав дітей.

Оскільки судом апеляційної інстанції не виконано у повному обсязі своїх обов'язків, що потягло неповноту встановлення обставин справи, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості у такому дослідженні, рішення апеляційного суду має бути скасоване, а справа передана на новий розгляд.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 09 березня 2016 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак