УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в особі їх представника - ОСОБА_6 - на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року, провадження у справі закрито з підстав п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в особі їх представника - ОСОБА_6 - просять скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, указував про те, що вже існує рішення з приводу даного спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15.

Звертаючись із касаційною скаргою, заявник, крім іншого, вказує й на те, що в справах є різні сторони, предмет та підстави заявлених позовів.

Установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, в якому просили визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, визнати відсутність у ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0056 га, відповідно до абрису земельної ділянки, виготовленого ПП «Геос», по АДРЕСА_1, якою користуються позивачі, як на підставу позовних вимог, крім іншого посилалися на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 серпня 2012 року (а. с. 5-14).

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2009 року ухвалено у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_7, Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, третя особа - КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, визнання права власності на земельні ділянки, зобов'язання видати державний акт та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди (а. с. 138-140).

Отже, доводи касаційної скарги підтверджуються матеріалами справи, а саме змістом позовної заяви та судовим рішенням, ухваленими у справі № 2-629/09.

Також слід зазначити про те, що позов було заявлено, у тому числі й до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року відкрито провадження у цій справі, де стороною у справі, а саме відповідачем, указано Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Однак оскаржувані ухвали постановлено у справі, де Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) вказано, як третя особа, при цьому жодних клопотань позивачів з приводу зміни статусу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) у даній справі матеріали справи не містять.

За таких обставин, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, належним чином не перевірив тотожність позовів та дійшов помилково висновку про закриття провадження у справі.

Апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, належним чином не дослідив доводів апеляційної скарги та обмежився вказівкою про те, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2009 року ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме: предметом позовних вимог є земельна ділянка, державний акт про право на яку видано на ім'я ОСОБА_5, суб'єктний склад сторін у справі є тотожним, підстави вимог є ідентичними, оскільки позовні вимоги заявлені з тих підстав, що порушені права позивачів на спірну земельну ділянку, право власності на яку має ОСОБА_5

Ураховуючи викладене та положення ст. 342 ЦПК України, оскаржувані ухвали не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в особі їх представника - ОСОБА_6 - задовольнити, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак