СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлобудінвестбуд» - УКБ, ОСОБА_4, третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_4, Служба у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу майнових прав удаваним в частині покупця, визнання прав на квартиру та виключення майна зі спадкової маси, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року позивач звернулася в суд із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати договір купівлі-продажу майнових прав від 11.09.2014, укладений між Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлобудінвестбуд» - УКБ (далі - КП «Житлобудінвест») та ОСОБА_8 удаваним в частині покупця, визнати за позивачем майнові права на квартиру АДРЕСА_1, секція VII, виключити останню із спадкової маси померлої ОСОБА_8, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним.

Так, позивач зазначає, що ОСОБА_8 була її донькою, а відповідач ОСОБА_4 відповідно її зятем. Діти мали доньку - ОСОБА_7

Позивач стверджує, що саме чоловік доньки винен у її смерті, що у них були напружені стосунки між собою, відтак вони не могли між собою домовлятися про придбання будь-якого житла, тим більше сім`я доньки не могла це собі дозволити фінансово.

Так, наполягає позивач, родина доньки не мала самостійного доходу, на відміну від неї. Одного разу вона вирішила придбати квартиру в м. Києві і попросила оформити всі документи свою доньку, але зробити це для себе. Позивач підкреслює, що безпосередньо вона сама надавала кошти на таке майбутнє придбання. Позивач наполягала, що вважала, що угоду укладають від її імені, в той же час жодного документа, який би уповноважив її доньку - ОСОБА_8 представляти її інтереси вона доньці не видавала.

При цьому, сама позивач не заперечувала, що підпис на договорі придбання майнових прав стоїть саме її доньки. З приводу перешкод, чому сама не уклала цей договір, пояснила, що мала «проблеми зі здоров`ям».

11.09.2014 між ОСОБА_8 та КП «Житлобудінвест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Позивач представляючи суду квитанції про зняття готівкових коштів з її рахунків переконує суд в тому, що ці кошти вона надала доньці для придбання квартири для неї.

При цьому, будь-яким чином підтвердити факт передачі таких грошей доньці вона не змогла, окрім як існуванням розписки, згідно якої нібито сам відповідач ОСОБА_4 визнав той факт, що оспорюваний правочин удаваний.

Таким чином, позивач вважала, що саме на неї слід перевести права покупця за вищезазначеним договором і відповідно визнати майнові права на цю квартиру за нею.

Щодо вимоги про необхідність виключення даної квартири із спадкової маси, то позивач підкреслила свою впевненість в тому, що саме чоловік доньки - відповідач у справі, винен у смерті її доньки, відтак не повинен спадкувати після її смерті (а.с.36-42 Том №1, 90-95 Том №2)

Відповідач ОСОБА_4 категорично заперечував проти задоволення позову, пояснив, що він разом із донькою позивача проживав однією сім`єю, мали спільну доньку, вели спільне господарство. Як і більшість родин мали також певні збереження, оскільки обидва працювали, мали рахунки в банківських установах. Одного разу вони з дружиною вибрали об`єкт інвестування. Продали автомобіль, щоб спочатку купити інший, але потім у зв`язку із ростом курсу долара до національної валюти, маючи при цьому збереження у доларах, вирішили вкласти ці спільні кошти в придбання житла.

Так, дійсно на ім`я дружини було укладено такий договір, вони сплатили за нього кошти, спочатку 30%, а в подальшому решту.

Щодо вищезазначеної розписки, то відповідач зауважив, що у них із позивачем завжди були складні та напружені відносини, тому коли виникло питання у нього із дружиною з приводу можливої нехватки грошей, то і виникла ідея позичити у позивача. Проте, навіть за таких умов про те, що позивач для себе придбавала цю квартиру, мова не йшла. Також заперечував і факт отримання від позивача будь-яких грошових коштів від позивача (а.с.68-73 Том №1)

Представник відповідача ОСОБА_4, в свою чергу, також додав, що волевиявлення ОСОБА_8 під час укладення вищезазначеного договору було дійсним, жодна особа на неї не тиснула, відтак укладення даного договору відповідало, в першу чергу, її інтересам, внутрішній волі. Договір було направлений на реальне настання тих наслідків, які в ньому передбачені, а саме придбання квартири для своєї родини - чоловіка та доньки. Піддав сумніву версію позивача, оскільки зазначав, що вона сама не була позбавлена можливості самостійно укласти цей договір. Грошові кошти на придбання квартири складалися з власно зароблених коштів та сімейних заощаджень. З приводу розписки, то пояснив, що сама по собі ця розписка не відображає фактів, які мали місце як при укладенні договору, так і при його виконанні. Ця «розписка» не є за своєю природою документом, який би засвідчив будь-який правочин і з неї не витікають жодні права та обов`язки для будь-кого, адже згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія, направлена на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Аналізуючи цей документ далі, представник відповідача каже про те, що вказана розписка від 21.09.2014 не відображає взагалі фактичні обставини придбання майнових прав на спірну квартиру, адже в ній йдеться про нібито купівлю не зрозуміло ким квартири як вже відбувшийся факт, проте повного внесення грошей відповідно до умов вищезазначеного договору купівлі-продажу від 11.09.2014 станом на 21.09.2014 ще не відбулося, а отже, робить висновок представник, події надання грошей не було. Далі в розписці мова йде про придбання квартири, в той час як в вищезазначеному договору мова йде про придбання майнових прав. Також розписка не містить відомостей кому, з якою метою і в рамках якого правочину вона видана, які наслідки для учасників. Вказана розписка також не містить обіцянок відповідача ОСОБА_4 відмовитися від спільного ведення господарства з дружиною, від фінансової участі при виконання вищезазначеного договору від 11.09.2014. Категорично заперечував будь-яку передачу грошей до чи під час її написання ОСОБА_4, вважав, що останній взагалі її написав не подумавши і ймовірно у стані сп`яніння.

Представник ЖК «Житлоінвестбуд» також просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Зауважив, що наміри сторін під час укладення вищезазначеного договору були дійсні, відповідали, зокрема, з боку ОСОБА_8 її внутрішній волі. Зазначив, що до 16.09.2014 було внесено 146 997,20 грн., а до 25.12.2014 - 342 993,40 грн. Вважав, що підстав стверджувати про те, що даний договір було укладено з метою приховати інший, а саме в частині покупця майнових прав, немає. Посилання про це міститься в самому договорі (а.с.74-78 Том №1)

Треті особи, окрім малолітньої ОСОБА_7, своїх представників в суд не направили, просили суд прийняти рішення на свій розсуд (а.с.122 Том №1, а.с.106, 108, 128 Том №2)

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.214 ЦПК України суд при постановленні рішення вирішує, зокрема, питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Сторонами не заперечується, що відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з 06.06.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мали дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та про народження відповідно (а.с.24, 92 Том №1)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.130 Том №1), після смерті якої відкрилася спадщина.

Згідно довідки про причину смерті остання померла від церебро-васкулярної хвороби (а.с.131 том №1)

28.05.2015 заведено спадкову справу в Першій Київській державній нотаріальній конторі за заявою позивача, номер у спадковому реєстрі №686/2015 (а.с.128 Том №1)

15.09.2015 заведено спадкову справу в Другій Київській державній нотаріальній конторі за заявою відповідача ОСОБА_4, номер у спадковому реєстрі №740/2015 (а.с.162, 168 Том №1). В подальшому спадкові справи об`єднані.

Будь-яких доказів того, що дії чи бездіяльність відповідача ОСОБА_4 призвели до смерті ОСОБА_8 матеріали справи не містять, відтак в частині «злочинних» дій відповідача ОСОБА_4 по відношенню до своєї дружини, на чому наполягала позивач, суд вважає доводи позивача надуманими та такими, що не відповідають дійсності, відтак і приймати рішення про виключення будь-якого майна після смерті ОСОБА_8 із спадкової маси, яке входить до складу спадщини і яке (майно) може бути успадковано відповідачем ОСОБА_4, законних підстав немає.

Судовим розглядом встановлено, що 11.09.2014 між КП «Житлобудінвест» (по тексту договору - продавець) та ОСОБА_8 (далі - покупець) укладено договір, згідно якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_1, секція VII (а.с.12-13 Том №1)

Під майновими правами сторони розуміли право продавця збудувати та набути у власність об`єкт нерухомого майна, який буде створено у майбутньому, зокрема, - квартира АДРЕСА_1, секція VII.

Продавець зобов`язується передати покупцю квартиру, а покупець прийняти її. Передача та приймання здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі квартири після введення будинку в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків. Покупець набуває право власності на квартиру після оформлення Акту приймання-передачі квартири.

Вищезазначеним договором було чітко встановлено, яким чином буде відбуватися розрахунок між сторонами, а саме до 16.09.2014 слід сплатити 146 997,20 грн., а до 25.12.2014 - ще 342 993,40 грн. (п.3.2 вищезазначеного договору)

Згідно платіжного доручення від 16.09.2014 та від 29.12.2014 саме ОСОБА_8 було сплачено КП «Житлобудінвест» на виконання вищезазначеного договору відповідно 148 000,00 грн. та 341 990,60 грн. (а.с.150-151 Том №2). Будь-яких застережень, що ці кошти вона вносить від імені та в інтересах позивача дані платіжні доручення не містять.

Більше того, відповідачем ОСОБА_4 надані суду та додатково витребувані за його клопотанням документи (виписки по рахункам), з яких вбачається, що родина Онопченко-Зіневич мала заощадження в банківських установах, як в національній, так і в іноземній валютах (а.с.100-111 Том №1, а.с.1-78, 141-146 Том №2). Тим більше, як засвідчують ці виписки в період, що відповідає як оплаті першого траншу, а в подальшому другого, з їх банківських рахунків знімалися грошові кошти.

В той же час, позивач хоча і надала певну кількість квитанцій про зняття готівкових коштів зі своїх рахунків, проте окрім безпосередньо зняття, інші обставини вони не підтверджують (а.с.15-21 Том №1)

Суд погоджується із представниками відповідачів в тій частині, що будь-яких доказів того, що зазначені кошти «пішли» на оплату вищезазначеного договору немає. Також немає підтверджень того, що зазначений договір було укладено саме від імені і в інтересах позивача.

Сама позивач не навела жодних обґрунтувань та не надала жодних підтверджень того факту, що унеможливило підписання безпосередньо нею даного договору, тим більше, що він був укладений в присутності нотаріуса, засвідчений підписом та печаткою останнього. Саме нотаріус пересвідчився у волевиявленні сторін, саме сторони договору підписали його в тому вигляді, які судом наводилося вище, демонструючи свою волю та бажання досягти певної мети - придбання квартири для себе (а.с.12-13 Том №1)

Слід наголосити, що згідно п.2.6 вищезазначеного договору сторони також стверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення даного договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, в тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються відчуження предмету договору. Всі інші умови, не врегульовані цим договором, регулюються чинним цивільним законодавством України. Сторони погоджуються, що на умови цього договору та інші правочини, які з нього випливають, законодавство, яке регулює інвестиційну діяльність, не поширюється. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в його тексті, після підписання цього договору, не матимуть правового значення.

Таким чином, твердження позивача про те, що договір є удаваним в частині покупця є неспроможними. Волевиявлення ОСОБА_8 під час укладення вищезазначеного договору було дійсним, жодна особа на неї не тиснула, відтак укладення даного договору відповідало, в першу чергу, її інтересам, внутрішній волі. Договір було направлений на реальне настання тих наслідків, які в ньому передбачені, а саме придбання квартири для своєї родини - чоловіка та доньки.

Дійсно, будь-яких доказів того, що будь-що перешкоджало позивачу самій укласти цей договір суду надано не було.

Щодо розписки, яка міститься в матеріалах справи, згідно якої ОСОБА_4 пояснив, що на придбання квартири АДРЕСА_1 грошові кошти ним не виділялися, а квартиру придбала позивач (а.с.14 Том №1), то суд також погоджується із доводами відповідача ОСОБА_4 та його представника, що її слід сприймати критично. Так, останні кожний окремо стверджували, що сама по собі ця розписка не відображає фактів, які мали місце як при укладенні договору, так і при його виконанні. Ця «розписка» не є за своєю природою документом, який би засвідчив будь-який правочин і з неї не витікають жодні права та обов`язки для будь-кого, адже згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія, направлена на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. А наявність складних відносин між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем пояснює написання цієї розписки з боку відповідача. В іншій же частині, дійсно на момент її написання, така квартира придбана не була, оскільки мова йшла про майнові права, адже в ній йшлося про нібито купівлю не зрозуміло ким квартири як вже відбувшийся факт, проте повного внесення грошей відповідно до умов вищезазначеного договору купівлі-продажу від 11.09.2014 станом на 21.09.2014 ще не відбулося, а отже події надання грошей ще не було, що в принципі жодною стороною не заперечувалося. В розписці мова йде про придбання квартири, в той час як в вищезазначеному договорі мова йде про придбання майнових прав. Також розписка не містить відомостей кому, з якою метою і в рамках якого правочину вона видана, які наслідки для учасників. Вказана розписка також не містить обіцянок відповідача ОСОБА_4 відмовитися від спільного ведення господарства з дружиною, від фінансової участі при виконання вищезазначеного договору від 11.09.2014.

Позивач не довела також самого факту передачі грошей, які вона знімала зі своїх рахунків своїй доньці, якщо такі факти за її переконанням мали місце. А поведінка позивача по відношенню до відповідача ОСОБА_4 підтверджує наявність між ними складних взаємовідносин.

Згідно сертифікату серії НОМЕР_1 будинок по АДРЕСА_1 в експлуатацію (а.с.29 Том №1)

На сьогоднішній день, як пояснив представник відповідача КП «Житлоінвестбуд» залишається необхідність сплати 1% і відповідні документи на квартиру будуть видані. Проте, наявність даного судового провадження позбавляє можливості оформити бюрократичні процедури.

Щодо отримання інформації про належний в минулому на праві особистої приватної власності автомобіль ОСОБА_8, то суд відмовив у витребуванні інформації щодо нього із посиланням на те, що предметом розгляду даної справи не є поділ сумісно нажитого майна під час шлюбу. Будь-яих інших доказів на підтвердження своєї позиції у справі, позивач суду не представила.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Саме на сторони згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та співставленні за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-69, 88, 174, 212, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд» - УКБ, ОСОБА_4, треті особа Перша Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_4, Служба у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу майнових прав удаваним в частині покупця, визнання майнових прав на квартиру та виключення майна зі спадкової маси, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя В.С. Кицюк