Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 травня 2016 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Верелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 15.03.2013 р.нею був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Шевченківським відділом РАЦС Запорізького МУЮ ,актовий запис № 79.

Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

На теперішній час їх шлюб є формальним,з жовтня 2015 р.вони не підтримують особистих відносин та не спілкуються,ведення спільного господарства припинено та поновлювати його позивач наміру не має.

Майновий спір між сторонами на теперішній час відсутній.

Посилаючись на те,що через зловживання відповідача алкоголем,вчинення ним сварок,приниження честі та гідності позивачки,втрату почуття поваги та любові,між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння,склалася морально-психологічна ситуація,яка негативно впливає на психічний стан позивача,погіршує її здоров*я,відновлення сім*ї неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила,що протягом п*яти років до реєстрації шлюбу ,а з березня 2013 р.у зареєстрованому шлюбі вона проживала з відповідачем,проте через зловживання відповідача алкоголем,сварки та відсутність порозуміння створені неможливі умови спільного проживання, їх сім*я фактично розпалася.Рішення про розірвання шлюбу прийнято нею обмірковано та усвідомлено,оскільки збереження сім*ї неможливе,буде протирічити її інтересам,перенесені нею знущання з боку відповідача виключають можливість їх примирення та подальше спільне проживання.З жовтня 2015 р.вона припинила спільне господарювання з відповідачем та будь-які особисті відносини,з часу звернення до суду з цим позовом відновлення подружніх відносин з відповідачем не відбулося,вважає подальше збереження шлюбу неможливим та наполягає на його розірванні.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив,що хоча він і вживає періодично спиртні напої,проте алкоголіком себе не вважає,кілька останніх місяців працює, з цих підстав вважає,що вони з позивачем можуть знову спільно проживати та бути подружжям.

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши позивача та відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду.

Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення.

Судом встановлено та перевірено доказами, що 15.03.2013 р.ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований Шевченківським районним відділом РАЦС Запорізького МУЮ,актовий запис № 79,після одруження прізвища чоловіка та дружини не змінювались,про що надана копія свідоцтва про одруження.

Від шлюбу сторони дітей не мають.

На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній.

З жовтня 2015 р.сторони проживають окремо,спльного господарства не ведуть,взаємин подружжя не підтримують,втратили почуття поваги та любові,взаємопорозуміння відсутнє.

Як пояснила суду позивач,розлад у сім*Ї триває кілька років,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є конфлікти ,викликані алкоголізмом відповідача,небажанням його працювати,приниженням позивача діями відповідача,через які створена ненормальна психологічна обстановка,що відповідач по суті не оспорював,однак вважав,що ,навіть, за таких обставин збереження сім*ї можливе.

На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує.

Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя не поновлено,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено.

Конкретні обставини даної справи та категоричне небажання позивача примиритися з відповідачем вказують на те,що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не заперечував,що ним не докладено зусиль для збереження сім*ї під час спільного проживання з позивачем,а після його припинення позивач уникає будь-яких контактів та спілкування з ним.

За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі.

Крім того, існуюча психологічна обстановка негативно впливає на позивача,порушує право жінки на створення сім*ї на умовах взаємоповаги та любові.

Питання про зміну прізвища позивачкою не ставилось.

На підставі ст.105,110,112 СК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб ,укладений 15.03.2013 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Шевченківським відділом РАЦС Запорізького МУЮ,актовий запис № 79-розірвати.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко