У х в а л а

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати у зв'язку із затримкою строків її виплати та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 серпня 2015 року, рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» (далі - ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод»):

- невиплачену заробітну плату за період з 01 червня по 15 жовтня 2014 року у розмірі 5 649 грн 50 коп.;

- компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати у розмірі 2 875 грн 35 коп.;

- середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9 170 грн 07 коп.;

- моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що 01 лютого 2014 року між нею та ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» було укладено строковий трудовий договір на період ліквідаційної процедури, за яким вона була прийнята на посаду бухгалтера, проте із червня 2014 року заробітна плата їй не виплачувалася без пояснення причин.

Вказала, що 15 жовтня 2014 року вона була звільнена з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору, проте на день звільнення сума заборгованості із заробітної плати у розмірі 5 649 грн 50 коп. їй виплачена не була.

Також позивачка зазначала, що постановою господарського суду Луганської області від 30 січня 2014 року ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, у зв'язку із чим вона зверталася до ліквідатора підприємства з питанням про погашення заборгованості із заробітної плати, проте заборгованість не була сплачена.

З огляду на вказане ОСОБА_3 просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» про закриття провадження у справі.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати за період з 01 червня по 15 жовтня 2014 року в розмірі 5 649 грн 50 коп. з урахуванням утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків його виплати за період з червня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 2 875 грн 35 коп.

Стягнуто з ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 жовтня 2014 року та 19 травня 2015 року в розмірі 9 170 грн 07 коп. з урахуванням утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року апеляційну скаргу ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» відхилено, рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу цього ж суду від 07 серпня 2015 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і закрити провадження у справі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та частково задовольняючи позов, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спір не підсудний господарському суду, оскільки провадження у справі про банкрутство ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» відкрито 12 травня 2003 року, тобто до набрання чинності Законом України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». При цьому суди послались на доведеність факту наявності та розміру заборгованості із заробітної плати, що є підставою для стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 01 лютого 2014 року була призначена на посаду бухгалтера ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» за строковим трудовим договором згідно з наказом від 01 лютого 2014 року № 06, що підтверджується копією її трудової книжки (а. с. 7).

Наказом від 01 жовтня 2014 року № 10 вона була звільнена з 15 жовтня 2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору (а. с. 8).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалась на те, що при звільненні із нею не проведено остаточного розрахунку і вона має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Визначаючи юрисдикцію спору, суди не врахували того, що у зв'язку з набранням чинності Законом України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначений Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 року (за винятком окремих його положень).

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ст. 12 ГПК України доповнено п. 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника).

Відповідно до Закону України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено п. 1-1, яким визначено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

З огляду на вказане суд касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI, оскільки провадження у справі про банкрутство ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод» було відкрито 12 травня 2003 року, а постанову про визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури було прийнято господарським судом Луганської області 30 січня 2014 року, тобто після набрання чинності вказаною вище редакцією Закону, у зв'язку з чим не звернули уваги на п. 1-1 Закону України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI.

Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову є також передчасним, оскільки суди належним чином не перевірили посилань відповідача на те, що спір не може розглядатися в порядку цивільного судочинства у зв'язку із тим, що існує справа про банкрутство, в межах якої повинні розглядатися всі вимоги до товариства, у тому числі й вимоги ОСОБА_3, а тому суди не визначились із предметною підсудністю спору та не встановили, чи належить він до цивільної юрисдикції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод» задовольнити частково.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 серпня 2015 року, рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 23 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк