Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 324/17/16 головуючий у 1 інстанції Мосейко Я.В.
провадження: № 22-ц /778/2476/16 суддя-доповідач Осоцький І.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, зазначивши, що 17.02.2007 року ОСОБА_3 уклав з ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір № DOXRRX26750199 і отримав кредит у розмірі 1 824 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 17.02.2008 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 07.10.2015 року за відповідачем виникла заборгованість у сумі 50 741 грн. 45 коп., з яких - заборгованість за кредитом - 1 244 грн. 33 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 14 300 грн. 24 коп., заборгованість по комісії - 196 грн. 96 коп., пеня - 32 107 грн. 47 коп.. а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп. штраф (процентна складова) - 2 392 грн. 45 коп..

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 741,45 грн., судові витрати у розмірі 1218 грн..

Заочним рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 741 грн. 53 коп., а також судові витрати у розмірі 800 грн. 63 коп., в іншій частині позову - відмовлено.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неналежну оцінку доказів по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині незадоволення позовних вимог та ухвалити у цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст., ст. 215, 307, п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлення позову повністю чи частково і ухвалити нове рішення по суті справи у цій частині. Підставами для цього є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів за період з часу невиконання кредитних зобов"язань по час звернення Банку до суду з цим позовом, суд помилково вважав, посилаючись на Закон України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", що маються підстави про відмову у задоволенні цих вимог за період до ухвалення цього Закону України.

За положеннями ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Проте згідно розрахунку заборгованості наданому Банком частина пені, а саме за період з 17.03.2007 року по 14.04.2014 року у розмірі - 21 426,52 грн. була нарахована до набрання чинності Законом України 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", а тому не мається підстав, передбачених цим Законом України для не задоволення вимог про стягнення пені.

Однак відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року, яка є обов"язковою для всіх судів України згідно вимог ст.360-7 ЦПК України.

Тому, колегія суддів дійшла висновку про зменшення нарахованої неустойки (пені) станом на 14.04.2014 року в сумі 21 426,52 грн. до суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, а саме до 15 741,53 грн..

З огляду на викладене, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове в сумі 15 741,53 грн. задоволення вимог про стягнення пені.

Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно до п. 5.1 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.3.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов"язується сплатити банку пеню в розмірі - 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Згідно до п.5.3 Умов надання банківьких послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості.

Враховуючи однаковисть підстав нарахування штрафу та пені та що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з саме з вищезазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Таким чином, апеляційна скарга про скасування рішення суду в частині відмови у стягненні штрафів задоволенню не підлягає з вищевказаних підстав.

Згідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Однак, роз"ясненням у п.39 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вказано те, що у разі якщо суд на підставі ч.3 ст. 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Тому витрати судового збору позивача, понесені при апеляційному перегляді цієї справи у розмірі - 1339,80 грн. підлягають стягненню з відповідачу у повному обсязі.

У решті частини судове рішення не оскаржено, а тому не є предметом апеляційного перегляду, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Неявка відповідача у судове засідання при апеляційному розгляді частині судового рішення, враховуючи межі його оскарження, на висновку суду вплинути не може.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов"язань скасувати і у цій частині ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № DOXRRX26750199 від 17.02.2007 року з пені за несвоєчасне виконання зобов"язань у розмірі - 15 741,53 грн., в задоволенні іншої частини апеляційної скарги відмовити.

Стягнути зОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" понесені останнім витрати судового збору у розмірі - 1 339,80 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: