Ухвала іменем україни 21 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В., за участю ОСОБА_3,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» про стягнення заборгованості по заробітній платі за час затримки остаточного розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» (далі - ДП «Завод ім. В.О. Малишева»), обґрунтовуючи його тим, що з 08 червня 2012 року по 15 квітня 2014 року та з 26 серпня 2014 року по 09 червня 2015 року перебував у трудових відносинах з ДП «Завод ім. В.О. Малишева», працюючи на посадах начальника та заступника начальника юридичного відділу підприємства. При звільненні з роботи за власним бажанням відповідач не провів з ним повного розрахунку за період з 08 червня

2012 року по 15 квітня 2014 року у розмірі 3 842 грн 39 коп., з яких, 3 398 грн - посадовий оклад та 444 грн 39 коп. - надбавка за таємницю, за період з

09 червня 2015 року не виплачено 18 200 грн вихідної допомоги.

З урахуванням поданих уточнень ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача суму невиплаченої вихідної допомоги, що становить 21 878 грн

25 коп., та 20 157 грн 60 коп. - середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 10 червня 2015 року по 22 липня

2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із поданими запереченнями, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що розмір вихідної допомоги нараховано та виплачено відповідачем ОСОБА_3 правильно, остаточний розрахунок з позивачем проведено повністю 11 червня 2015 року, у тому числі виплачена сума вихідної допомоги у розмірі 17 177 грн 10 коп.

Проте повністю погодитись із зазначеними висновками суду не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_3 працював на посадах заступника начальника та начальника юридичного відділу з 26 серпня 2014 року по 09 червня 2015 року.

Відповідно до довідки від 10 липня 2015 року № 1046/17, на момент звільнення, 09 червня 2015 року, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України заборгованість по заробітній платі складала 46 161 грн 86 коп. Кінцевий розрахунок було проведено 11 червня 2015 року в сумі 9 557 грн 97 коп. та 12 червня 2015 року - в сумі 37 824 грн 49 коп. та донараховано компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 1 217 грн 60 коп.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просив суд стягнути заборгованість по заробітній платі за час затримки остаточного розрахунку, оскільки при звільненні з роботи за власним бажанням відповідач не провів з ним повного розрахунку за період з 08 червня 2012 року по 15 квітня

2014 року у розмірі 3 842 грн 39 коп., з яких, 3 398 грн - посадовий оклад та 444 грн 39 коп. - надбавка за таємницю, за період з 09 червня 2015 року не виплачено 18 200 грн вихідної допомоги.

У липні 2015 року позивач уточнив позовні вимоги щодо розміру ненарахованої та невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки основного розрахунку, а також подав заяву про залишення позовних вимог щодо стягнення недонарахованого посадового окладу у розмірі 3 398 грн, не донарахованої надбавки за секретність у розмірі 444 грн 39 коп. та стягнення компенсації за порушення строків їх виплати без розгляду (а. с. 46).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Однак суд першої інстанції на порушення ст. 207 ЦПК України не розглянув заяву ОСОБА_3 про залишення частини позовних вимог без розгляду, у зв'язку із чим вийшов за межі позовних вимог при встановленні обставин щодо відсутності заборгованості по заробітній платі.

Крім того, при визначенні правильності розрахунку виплаченої позивачу вихідної допомоги судом не було перевірено правильність наданого відповідачем розрахунку такої допомоги виходячи із середньомісячної заробітної плати позивача відповідно до положень ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до положень п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Судом не було враховано, що відповідно до довідки від 22 липня

2015 року № 1102/17 розмір виплаченої позивачу вихідної допомоги був розрахований виходячи із середньогодинної заробітної плати, при цьому позивач пропрацював на підприємстві більше двох місяців та судом не було встановлено, що оплата праці позивача проводилась за погодинною системою, а тому підстав для обрахунку середньої заробітної плати за фактично відпрацьований час не було.

При цьому доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків суду з приводу невключення до розміру середньої заробітної плати премії за травень 2015 року є безпідставними та спростовуються висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 335 ЦПК України).

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, не розглянув заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, неповно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з порушенням норм ст. ст. 212-214 ЦПК України, при цьому суд апеляційної інстанції на зазначені порушення не звернув уваги, а тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передбачених ст. 388 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович