Справа № 521/7941/15
Провадження № 2во/521/75/16
У Х В А Л А

"06" квітня 2016 р. Малиновський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.

при секретарі Бурдейному О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки в мотивувальній частині рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 із заявою про виправлення помилки в мотивувальній частині рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, земельною ділянкою посилаючисьна те, що в другому абзаці мотивувальної частини рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 січня 2016 року вказано, що ОСОБА_2 належить 14/25 частин домоволодіння №22 по вул.В.Фігнер в м.Одесі між тим, як в рішенні суду по справі №1519/2/-4615/11 ОСОБА_2 визначено 2/5 частки спільного домоволодіння, а ОСОБА_1 3/5 частки за свідоцтвом про право власності від 20.04.1990р. Друга помилка в абзаці 2 мотивувальної частини є в тому, що записано, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19.08.1998р, яке набрало законної сили, між ними був визначений порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою. В дійсності рішення суду було 19.08.1988р. а не 1998р. Крім того, рішення суду від 19.08.1988р. не визначало порядок користування домоволодінням, а виключно порядок користування земельною ділянкою між співвласниками. Також помилка є в тому, що ОСОБА_1 добудував прибудову не в 1996 році а в 1993 році , про що є докази технічні паспорти і не самочинно а за обоюдною домовленістю так як ОСОБА_2 добудувала веранду а(1-4) частково на його земельній ділянці (захопила 1,4 м. ширина його городу при покупці була 8, 80м - це записано у рішенні суду 2-114-88 і виправлено на 7,40м він їй так і залишив, щоб не псувати сусідські відносини) а йому дозволили побудувати прибудову А (2-6). Також зазначав, що він є ветераном війни, учасником бойових дій, має право на пільги, встановлені для ветеранів війни і звільнений від сплати судового збору.

Посилаючись на вказане, просив виправити помилки в мотивувальній частині рішення суду та відмовити позивачці у компенсації судових витрат.

В судове засідання заявник не з»явився, сповіщений належним чином.

ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення заяви, надала свої заперечення та вказувала, що відповідач затягує виконання рішення, а його посилання на можливі помилки в мотивувальній частині не мають істотного значення для вирішення справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволення заяви про виправлення помилки в мотивувальній частині рішення суду від 19 січня 2016 року.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, позивачу на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.1980 року їй належить 14/25 часток у спільній частковій власності домоволодіння №22 по вул. В.Фігнер в м. Одесі, співвласником 11/25 часток домоволодіння є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.1980 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.1998 року, яке набрало законної сили, між ними був визначений порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою. В 1996р. відповідач самочинно добудував по межі по лінії її в»їзду прибудову літ.»А1» (2-6), при цьому закривши по фасаду в літ.»А» 2-2 два віконних отвори, а до неї у двір самочинно прорубав віконний отвір в глухій капітальній стіні. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.06.2006 року, було зобовязано ОСОБА_1 вдосконалити водовідвід з даху літ. Прибудови приміщення 2-6 площею 16,1кв.м., демонтувати віконний отвір в жилому приміщенні 2-2, площею 20,3 кв.м. будинку літ. «А», як самочинно зроблений на земельну ділянку у двір ОСОБА_2 Віконний отвір було демонтовано та закладено цеглою на розчині з цементу та піску, однак 19.07.2014 року відповідач за відсутності позивача, без будь-яких правових підстав, незаконно увійшов до її двору та самочинно зруйнував частину глухої капітальної стіни будинку літ. «А» (2-2) та цегляну кладку із штукатуркою, а 07.11.2014р. встановив металеву решітку на віконному отворі в приміщенні літ. «А» (2-2), який незаконно відкрив 19.07.2014р.. Відповідач допустив вказані вище дії, які порушують її право власності, право користування земельною ділянкою, знищує її власність, порушує будівельні, пожежні, санітарні норми та правила. Посилаючись на викладене, позивач просила суд зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні її власністю та земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. В.Фігнер, 22 шляхом демонтування віконного отвору в приміщенні 2-2 в літ. «А», який самочинно прорубаний у її двір, а також металевої решітки на вказаному віконному отворі, витрати по демонтажу віконного отвору в приміщенні 2-2 в літ. «А», площею 20,3 кв.м., покласти на відповідача та стягнути з нього на її користь судові витрати. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила постановити рішення, яким зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні її власністю та земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. В.Фігнер, 22 шляхом демонтування віконного отвору в приміщенні 2-2 в літ. «А», який самочинно прорубаний у її двір, а також металевої решітки на цьому віконному отворі, зобов»язати відповідача не перешкоджати позивачці в проведенні робіт по демонтажу віконного отвору та металевої решітки у приміщенні 2-2 в літ.»А» за адресою м.Одеса, вул..В.Фігнер,22 та стягнути з нього на її користь судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та земельною ділянкою задоволено. Зобов»язано ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) усунути ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) перешкоди в користуванні власністю та земельною ділянкою шляхом демонтування віконного отвору в приміщенні 2-2 в літ.»А» за адресою м.Одеса, вул..В.Фігнер,22, який самочинного прорубаний ним у двір ОСОБА_2 а також демонтування металевої решітки на вказаному віконному отворі. Зобов»язано ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) не перешкоджати ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) в проведенні робіт по демонтажу віконного отвору та металевої решітки в приміщенні 2-2 в літ.»А» за адресою м.Одеса, вул..В.Фігнер,22. Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три)грн. 60коп.

У відповідності до ст.215 ЦПК України рішення суду складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу та місця його ухвалення; найменування суду, що ухвалив рішення; прізвищ та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; 2) описової частини із зазначенням: узагальненого викладу позиції відповідача; пояснень осіб, які беруть участь у справі; інших доказів, досліджених судом; 3) мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Таким чином в абзаці другому мотивувальної частини рішення суду від 19 січня 2016 року викладено обгрунтування та предмет заявлених позивачем вимог, і якщо навіть позивач помилився в році ухвалення рішення та зазначенні вимог, які були розглянуті судом, то це є помилкою позивача і суд не вправі змінювати викладене в позовній заяві, а отже помилки у цій частині судом допущено не було.

Разом з тим суд зазначає, що на сторінці 2 абзац 7-8 мотивувальної частини рішення суду від 19 січня 2016 року зазначено, що в судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_3 від 09.06.1980 року ОСОБА_2 є власницею 14/25 частин домоволодіння № 22 по вулиці В.Фігнер в м. Одесі, відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.1980 року належить 11/25 частин цього ж домоволодіння. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.1988 року по справі за № 2-114/1988 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 встановлено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташовано їхній будинок. Позивачці ОСОБА_2 виділена земельна ділянка площею 341,72 кв.м, а відповідачу земельна ділянка площею 284,28 кв.м. У 2005 році ОСОБА_2 звернулася до суду з новим позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про зобовязання демонтувати віконний отвір, вдосконалити водовідвід та інше. Рішенням суду першої інстанції від 02.03.2006 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобовязано відповідача не перешкоджати позивачці в користуванні земельною ділянкою площею 341,72 кв.м, згідно рішення Малиновського районного суду міста ОСОБА_3 від 19.08.1988 року по справі № 2-114/88; зобов»язано ОСОБА_1 зробити водовідвід з даху більш глибшим; зобов»язано ОСОБА_1 демонтувати віконний отвір.. На рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02.03.2006 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої апеляційним судом Одеської області 10 листопада 2006 року постановлено нове рішення, яке набрало законної сили, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобов»язання відповідача демонтувати віконний отвір, вдосконалити водовідвід, скоротити стропила даху задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_1 вдосконалити водовідвід з даху прибудови приміщення 2-6 площею 16,1кв.м., зобов»язано демонтувати віконний отвір в приміщенні літ. «А» 2-2, площею 20,3 кв.м., як самочинно зроблений на земельну ділянку у двір ОСОБА_2 В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2006 року, колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обгрунтування свого доводу позивач посилається на рішення суду від 19.08.1988 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, яким їй було виділено в користування земельну ділянку площею 341,72 кв.м, відповідачу 284,28 кв.м. Вказане рішення набрало законної сили. Під час прийняття рішення від 19.08.1988 року було прийнято до уваги порядок користування земельною ділянкою, який склався між колишніми власниками домоволодіння, а також між сторонами, які стали власниками своїх частин домоволодіння з 1980 року. В матеріалах справи є копії всіх документів, висновок експертизи, додаток до експертного висновку, копія акту судового виконавця на підставі яких було постановлене рішення 19.08.1988 року. Рішенням суду від 19.08.1988 року було встановлено, що по межі земельних ділянок був встановлений паркан, який розділяв земельні ділянки сторін, йшов скрізь увесь город. Таким чином, під час перевірки законності судового рішення від 02.03.2006 року колегія по матеріалах цивільної справи перевіряла чи було виконане рішення суду від 19.08.1988 року, чи дійсно відповідач порушив межі земельної ділянки, що існують з 1980 року. При розгляді позову ОСОБА_2 проведена судова будівельно-технічна експертиза від 11.07.2005 року. Експерт в суді апеляційної інстанції підтвердив свій висновок. За висновком експертизи земельна ділянка площею 626 кв.м, по вулиці В.Фігнер № 22 в м. Одесі розділена між співвласниками роздільним парканом на дві частини. Межі розділу проходять наступним чином: - від вуличного розподільного паркану з відступом 3,2 м від правої межі впродовж глухої стіни самовільно побудованої прибудови літ. «А1» довжиною 5,13 м; - поворот вправо довжиною 0,6 по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А»; - поворот вліво довжиною 2,37 м по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А»;- поворот наліво по між квартирним перегородкам на кут, примикання зовнішніх стін прибудови літ. «а1» і літ. «а»; - поворот направо продовж зовнішніх стін прибудов літ. «а1», літ. «а2» і далі по лінії продовження загальної довжини 21,6 м. до пересічення з задньою межею з відступом 7,4 м від лівої бокової межі. Рішення суду встановлено, що в фактичному користуванні позивачки ОСОБА_2 з часткою 14/25 знаходиться 292 кв.м земельної ділянки. В користуванні ОСОБА_1 з часткою 11/25 частин 334 кв.м. За висновком експерта існуючий порядок користування земельною ділянкою не відповідає ідеальним долям співвласникам, а також рішенню суду від 19.08.1988 року. Між тим, в суді першої і апеляційної інстанції було зясовано, що існуючий порядок відповідає тому, що був вставлений між співвласниками ще в 1980 році, будь-які паркани відповідачем, або членами його родини не переставлялися. Межі земельних ділянок, що були встановлені між сторонами в 1980 році не змінювалися, не зібрано доказів тому, що відповідач чинить перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки позивачці.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що внаслідок самовільної прибудови приміщень зі сторони фасаду будинку під літ "А" відповідач закрив віконні отвори жилої кімнати 2-2, пл. 20,3кв.м. і прорубав віконний отвір із вказаної кімнати, який виходить на земельну ділянку позивачки. За висновком експертизи від 11.07.2005р. спірний віконний отвір не відповідає будівельним нормам і правилам.

Згідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання відповідача на той факт, що згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2011 року визначено частку ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності житловому будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою : м.Одеса, вул.В.Фігнер,22 як 2/5 частки суті спору не змінює, оскільки предметом спору є усунення перешкод в користуванні її власністю та земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. В.Фігнер, 22 шляхом демонтування віконного отвору та металевої решітки в приміщенні 2-2 в літ. «А».

Відповідач у своїй заяві посилається на той факт, що він добудував прибудову не в 1996 році а в 1993 році, про що є докази технічні паспорти і не самочинно а за обоюдною домовленістю так як ОСОБА_2 добудувала веранду а(1-4) частково на його земельній ділянці (захопила 1,4 м. ширина його городу при покупці була 8, 80м - це записано у рішенні суду 2-114-88 і виправлено на 7,40м він їй так і залишив, щоб не псувати сусідські відносини) а йому дозволили побудувати прибудову А (2-6).

На сторінці 4 абзац 6-7 мотивувальної частини міститься посилання на покази допитаних в судовому засіданні свідків позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які пояснили, що в 1996 році відповідач прибудував самовільно прибудову.

У відповідності до ст.63 ЦПК України показання свідка це повідомлення суду про йому відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Таким чином в мотивувальній частині рішення судом відображено показання свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність, про обставини, які їм були відомі з приводу збудованої відповідачем прибудови, а отже помилки судом не допущено.

Крім того, збудована відповідачем прибудова А (2-6) не була предметом спору, а отже коли вона була збудована судом не встановлювалося.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Що стосується звільнення відповідача від сплати судового збору, оскільки він є ветераном війни, учасником бойових дій, має право на пільги, встановлені для ветеранів війни і звільнений від сплати судового збору суд вказує, що на протязі всього розгляду справи і до ухвалення судом рішення суду, матеріали справи не містили доказів звільнення відповідача від сплати судового збору, а тому суд стягнув з нього судові витрати в сумі 243грн.60коп.

У відповідності до вимог ст. 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки.

Посилаючись на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки в мотивувальній частині рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 січня 2016 року.

Керуючись ст. ст.88, 208-209, 215, 219 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки в мотивувальній частині рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, земельною ділянкою залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі п»яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя І.А.Мазун