Справа № 288/1370/15-ц
Провадження № 2/288/70/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю: секретаря судового засідання - Мітніцької О.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі завідуючої лікаря Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Державної санітарно епідеміологічної служби України» ОСОБА_2 про визнання незаконною відмову дати обґрунтовану відповідь, про надання обґрунтованої відповіді по суті запиту, відшкодування моральної шкоди за рахунок держави,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до завідувача лікаря Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Державної санітарної епідеміологічної служби України» ОСОБА_2 про визнання незаконною відмову дати обґрунтовану відповідь про надання обґрунтованої відповіді по суті запиту, відшкодування моральної шкоди у розмірі дві мінімальні заробітні плати.

На обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що 13 червня 2014 року відповідач надумано послався на статтю 7 Закону України «Про звернення громадян», приватним чином протиправно повернув його запит від 19 липня 2013 року без обґрунтованої відповіді.

Позивач зазначає, що при цьому Відповідач неправдиво послався на те, що його запит нібито не стосувався повноважень Відповідача, хоча насправді запит стосувався повноважень, які має Відповідач, у тому числі і станом на 19 липня 2013 року, коли районна санепідемстанція ще не була ліквідованою, і станом на 12 лютого 2009 року, коли рішення апеляційного суду Житомирської області зобовязало Відповідача виплатити йому заробіток сумою 6446,06 гривень за період з 11 лютого 1999 року по 18 лютого 2005 року.

Позивач вказує, що факт порушення його прав негативно впливає на його самопочуття, є стресовою психотравмуючою ситуацією. Отже, позивач визначає моральну шкоду, заподіяну йому відповідачем, в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Виходячи з вищевикладеного Позивач просить визнати незаконною (тобто не передбачену жодним законом) відмову дати обґрунтовану відповідь по суті питань, порушених ним у зверненні-запиті від 19 липня 2013 року; зобовязати належного Відповідача дати обґрунтовану відповідь по суті його звернення від 19 липня 2013 року; відшкодувати йому за рахунок держави моральну шкоду розміром дві мінімальні заробітні плати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні18 квітня 2016 року заперечувала проти задоволення позову, вказавши, що отримала звернення від 19 липня 2013 року у судовому засіданні 10 червня 2014 року, 13 червня 2014 року була надала письмова відповідь. Відповідач зазначила, що вона не працює в управлінні до якого ОСОБА_1 було адресоване звернення, а тому були відсутні підстави для прийняття його звернення.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають і цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року встановлено, що данні спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу трудових правовідносин між сторонами по справі, суд дійшов висновку, що спір не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав:

В судовому засіданні 10 червня 2014 року Позивач надав Відповідачу заяву від 19 липня 2013 року, дана заява була надана на підтвердження позовних вимог.

На вищевказаний запит 13 червня 2014 року ОСОБА_2, було дано відповідь, в якій вказано, що відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян» повернуто запит, оскільки, він не стосується повноважень відділення, в якому вона працює та особисто її повноважень.

Згідно вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено в судових засіданнях Відповідачем письмовий запит Позивача від 19 липня 2013 року не зареєстровано відповідним чином у журналі вхідної кореспонденції. Стаття 40 Конституції України вказує, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Стаття 3 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів, що передбачено статтею 20Закону України «Про звернення громадян».

Стаття 7 Закону України «Про звернення громадян» передбачає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями не залежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Законом України «Про інформацію» передбачено, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації.

Статтею 5 даного Закону зазначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Стаття 7 передбачає, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерело держання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін(стаття 10 ЦПК України).

Згідно з частини другої статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка король ОСОБА_3 підтвердив обставини вказані у позовної заяві.

В даному випадку, наведені вище обставини, наявні матеріали справи та норми зазначеного законодавства свідчать, що письмовий запит Позивача від 19 липня 2013 року Відповідачем у порядку та строки визначені статтями 7,14, 15,19, 20 Закону України «Про звернення громадян» не розглянуто, чим обмежено його право на звернення, яке підлягає поновленню судом.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що ця вимога Позивачем не доведена.

Керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 7, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», статтями 1, 3, 5, 20, 23, 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації»; Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про інформацію»; статями 3,10,15,30,57,60,64,88,208,209,212-215 ЦПК України; статтями 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі завідуючої лікаря Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Державної санітарно епідеміологічної служби України» ОСОБА_2 про визнання незаконною відмову дати обґрунтовану відповідь, про надання обґрунтованої відповіді по суті запиту, відшкодування моральної шкоди за рахунок держави задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову у наданні обґрунтованої відповіді по суті питань порушених ОСОБА_1 у зверненні запиті від 19 липня 2013 року.

Зобовязати завідувача - лікаря Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Державної санітарно епідеміологічної служби України» ОСОБА_2 дати обґрунтовану відповідь по суті звернення ОСОБА_1 від 19 липня 2013 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Попільнянський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_4