Справа № 345/2874/15-ц
Провадження № 22-ц/779/121/2016
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі про стягнення коштів з апеляційною скаргою начальника управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі на рішення Калуського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року представник позивача звернувся з даним позовом та просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 42 035, 49 гривень матеріальної шкоди із нарахуванням індексу інфляції в сумі 23 900, 06 гривень та 3% річних за весь період не виплати пенсії в сумі 1243, 79 гривень.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що постановою Калуського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року дії УПФ України в м. Калуші та Калуському районі визнано неправомірними та зобовязано провести перерахунок та виплату призначеної пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, згідно ст. ст. 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 січня 2014 року з врахуванням проведених виплат. На виконання рішення суду видано виконавчий лист.

Відповідач як орган, що зобовязаний виплачувати пенсію з січня по серпень 2014 року згідно вказівки суду нарахував 42035,49 гривень пенсії, однак до цього часу не виплатив посилаючись на відсутність фінансування цих коштів з Державного бюджету України.

Представник позивача вважає, що невиплата нарахованої відповідачем пенсії спричинила ОСОБА_3 шкоду, що є підставою для судового захисту.

Крім цього, представник позивача просив за невиконання відповідачем грошового зобовязання, визначеного рішенням суду стягнути інфляційні та 3 % річних за весь період невиплати пенсії.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року позов задоволено.

На дане рішення начальник управління ПФУ в м. Калуші та Калуському районі подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом порушено права УПФ, оскільки змінивши спосіб виконання постанови із зобовязання виплатити пенсію на стягнення конкретної суми пенсії, суд не врахував відмінності між обраним судом у рішенні на підставі ст. 162 КАС України способом захисту порушеного права і способом виконання судового рішення, внаслідок чого змінив постанову суду по суті за відсутності на це процесуальних повноважень. Вважає, що за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Нарахування будь-яких додаткових грошових зобовязань на боржника у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Нарахування індексу інфляції та 3% річних за весь період невиплати пенсії є безпідставним, оскільки проведений перерахунок пенсії за рішенням суду буде виплачено після фінансування цих видатків з Державного бюджету.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції правильно виходив з того, що посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату коштів позивачці, як на причину невиконання покладених на державу зобовязань суд не бере до уваги, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Нарахований, але не виплачений ОСОБА_3 розмір пенсії завдає їй шкоди, тому підлягає відшкодуванню у примусовому порядку.

Згідно постанови Калуського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року, яку ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року залишено без змін, визнано дії УПФ в м. Калуші та Калуському районі щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 неправомірними. Зобовязано УПФ в м. Калуші та Калуському районі провести перерахунок та виплату призначеної пенсії як інваліду ІІ групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01 січня 2014 року та з врахуванням проведених виплат. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2014 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою УПФ в м Калуші та Калуському районі .

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 01 грудня 2014 року УПФ в м. Калуші та Калуському районі було зобовязано добровільно, в семиденний термін, виконати виконавчий лист №345/1289/14-а від 28 квітня 2014 року.

Відповідно до листа №9161/06 від 15 грудня 2014 року (а.с.15) УПФ в м. Калуші та Калуському районі повідомило, що згідно рішення адміністративного суду проведено перерахунок пенсії за період з 01. 01. по 02. 08. 2014 року і сума перерахунку до виплати становить 42035,49 гривень, однак виплатити зазначену суму не має можливості у звязку з відсутністю відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Згідно п. 2 ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 107 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обовязків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Колегія суддів вважає, що відповідач нараховану згідно постанови Калуського міськрайонного суду від 28 квітня 2014 року пенсію в сумі 42035,49 гривень не виплатив, спричинивши ОСОБА_3 шкоду, тому суд першої інстанції правильно у цій частині задоволив позов.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно поданої позовної заяви та доповнень до неї представник ОСОБА_3 звернувся з позовними вимогами про стягнення суми індексу інфляції в розмірі 23900, 06 гривень та 3% річних за весь період невиплати пенсії в розмірі 1243, 79 гривень, посилаючись на з ст. 625 ЦК України як відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Саме викладенням таких обставин представник позивача обґрунтовував вимоги. Хоча представник позивача у позовній заяві зазначав, що позивач має право на отримання компенсації за затримку виплати пенсії, однак за стягненням такої не звертався.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про стягнення з відповідача 23900, 06 гривень індексу інфляції та 1243, 79 гривень 3% річних за весь період невиплати пенсії як відповідальність за порушення грошового зобовязання, суд першої інстанції допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення у цій частині та ухвалення нового.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Тому, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для стягнення з відповідача 23900, 06 гривень індексу інфляції та 1243, 79 гривень 3% річних за весь період невиплати пенсії як відповідальність за порушення грошового зобов»зання. Тому у задоволенні цієї частини вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу начальника управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі задоволити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі 23 900, 06 гривень індексу інфляції та 1243, 79 гривень 3% річних за порушення грошового зобовязання скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог за недоведеністю.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення 42 035, 49 гривень матеріальної шкоди залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

ОСОБА_4