№2/263/1279/2016
№263/3943/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Григорьєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісно нажитого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розподіл придбаного під час шлюбу майна, а саме 5/50 жилого домоволодіння по АДРЕСА_1, з тих підстав, що вказане майно придбано під час шлюбу з відповідачкою за сумісні кошти, але добровільно ОСОБА_2 розділити майно не бажає. Просив суд визнати за ним право власності на ? частину спільного майна, що складає 5/100 частин домоволодіння.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України суд ухвалює рішення без фіксації судового процесу технічними засобами.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.24 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року N 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачкою позову не суперечить нормам діючого законодавства та не порушує нічиї права, вважає за можливе ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки встановлено, що між позивачем та відповідачкою дійсно існують правовідносини з приводу розподілу спільного сумісного майна подружжя, які фактично не заперечувалися сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України частки майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбними договором. Аналогічне положення міститься й у ч. 2 ст. 370 ЦК України.

Таким чином, 5/50 частин жилого домоволодіння та жилої прибудови по АДРЕСА_1, були спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як подружжя, оскільки придбаний в період шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 20.06.2000р. за спільні кошти. Оскільки домовленість або шлюбний договір про розмір часток у спільному майні між сторонами не укладались, то їх частки є рівними, тобто кожному належить 1/2 частина домоволодіння.

У зв'язку із вказаним суд вважає необхідним захистити права позивача та задовольняє позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.60,70,71,72 СК України, ст.ст.60, 88,213,214,215-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), право власності на ? частку 5/50 частин жилого домоволодіння та жилої прибудови по АДРЕСА_1, що складає 5/100 частин вказаного домоволодіння.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів після його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Томілін