Ухвала

іменем україни

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Парінової І.К., Маляренка А.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення завдатку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 березня 2013 року він домовився із відповідачем ОСОБА_6 про купівлю-продаж приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 103 кв. м. Згідно досягнутої між ними домовленості він зобов'язався придбати приміщення магазину, а відповідач зобов'язалася продати його у строк до 15 квітня 2013 року. На підтвердження виконання зобов'язання і на забезпечення його виконання ним було передано ОСОБА_6 завдаток у розмірі 10 тис. доларів США. Передачу завдатку було оформлено договором про завдаток. Не зважаючи на це, 16 березня 2013 року вона заявила йому про свою відмову від виконання взятого на себе зобов'язання і повернула йому 5 500 доларів США, у зв'язку з цим позивач вважав, що в силу ст. 571 ЦК України відповідач повинна повернути його завдаток та додатково сплатити суму розміру завдатку або його вартості.

У процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги (а. с. 68) та просив стягнути з ОСОБА_6 завдаток у розмірі 4 500 доларів США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні по відношенню до долара США станом на 15 липня 2015 року було еквівалентно 98 955 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення завдатку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 4 500 доларів США, що згідно із встановленим Національним банком України офіційним курсом гривні по відношенню до долара США станом на 15 липня 2015 року було еквівалентно 98 955 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 9 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, викладено абзац перший резолютивної частини рішення в такій редакції: «Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів задовольнити». У решті рішення міського суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що 11 березня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовилися про купівлю-продаж приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 103 кв. м. Згідно досягнутої між ними домовленості позивач зобов'язався придбати приміщення магазину, а відповідач зобов'язалася продати йому дане приміщення у строк до 15 квітня 2013 року. На підтвердження виконання зобов'язання і на забезпечення його виконання позивачем було передано відповідачу завдаток у розмірі 10 тис. доларів США. Передачу завдатку було оформлено договором про завдаток (а. с. 3).

Однак 16 березня 2013 року ОСОБА_6 заявила про свою відмову від виконання взятого на себе зобов'язання і повернула позивачу 5 500 доларів США. Таким чином, у якості завдатку за продаж приміщення магазину у відповідача залишилося 4 500 доларів США, які залишилися не повернутими.

На підставі встановленого суди дійшли висновку, що сторонами укладено попередній договір, а оскільки основний договір так і не був укладений то сплачений в рахунок виконання договору платіж визнається, відповідно до ст. 570 ЦК України, авансом і повертається в тому розмірі, в якому він надавався.

Повністю погодитися з таким висновком судів не можна виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Iстотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Встановивши про наявність між сторонами попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна (приміщення магазину) та зробивши висновок про його відповідність вимогам Закону, суди вищенаведених положень норм ЦК України не врахували та дійшли до передчасного висновку про задоволення позову з наведених підстав.

При цьому посилання судів на постанову Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12 є помилковим, оскільки у даній справі попередній договір не був нотаріально посвідчений, на відміну від наявності такого посвідчення у справі, яка була предметом перегляду Верховним Судом України.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 9 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді: М.В. Дем'яносов А.О. Леванчук І.К. Парінова А.В. Маляренко