Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1004/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Баранський Д. М.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

27.04.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Долинської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися у суд з позовом до Долинської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що рішенням XXIII сесії четвертого скликання Долинської міської ради від 24.12.2004 року № 761 «Про надання громадянам міста Долинська безхазяйних земельних ділянок» ОСОБА_2 було надано в тимчасове користування безхазяйну земельну ділянку по АДРЕСА_1

Позивачі зазначили, що 02.04.2005 року в газеті «Долинські новини» № 25 (9575) відповідач дав оголошення про перебування на обліку безгоспних будівель та земельних ділянок в АДРЕСА_1

Позивачі зазначили, що 01.09.2001 року право на спадщину за законом на ? частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 1 382 м.кв. оформила ОСОБА_4 після смерті матері, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Інша ? частина даного домоволодіння належить ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Спадкоємці до цього часу не встановлені.

02.02.2007 року ОСОБА_4 подарувала свою частку будинку - ОСОБА_3

Позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року в газеті «Долинські новини» НОМЕР_1) відповідач дав оголошення про визнання відумерлою спадщину та безхазяйним майно в АДРЕСА_1

Позивачі зазначили, що з грудня 2004 року вони відкрито, безперервно користуються даним майном. Просили суд визнати право власності на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1 вартістю 17006, 50 грн. за набувальною давністю за позивачами.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що відповідно до рішення Долинської міської ради Кіровоградської області № 761 від 24 грудня 2004 року ОСОБА_2 надано у тимчасове користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10). В зазначеному рішенні зазначено , що після спливу річного строку перебування безхазяйного майна на обліку вирішити питання його реалізації відповідно до вимог глави 24 ЦК України..

Згідно договору дарування від 2 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_7, зареєстрованого у реєстрі за № 190, ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Інша 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 16 січня 1947 року № РН 66/2 (а. с. 53).

Суд першої інстанції зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Кривому Розі Дніпропетровської області помер ОСОБА_6 (а. с. 12).

Відповідно до інформації Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області № 200/01-21 від 3 березня 2016 року після смерті ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини не подавались, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Суд першої інстанції зазначив, що виконавчим комітетом Долинської міської ради Кіровоградської області не приймалось рішення про передачу у власність держави 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, згідно ст. 137 ЦК УРСР (1963 року).

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована, тобто рішення компетентного органу про передачу її у власність не приймалось, державний акт на право приватної власності на землю (державний акт на право власності на земельну ділянку) не видався.

Суд першої інстанції зазначив, що за змістом ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119.

Суд першої інстанції зазначив, що для визнання за особою права власності за набувальною давністю, зокрема на житловий будинок, що розміщений на неприватизованій земельній ділянці необхідно встановити такі факти: добросовісність володіння; відкритість володіння; безперервність володіння. Ці три факти повинні існувати не менше десяти років.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з дозволу ОСОБА_8, який не був власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 2001 року користувались цим будинком та земельною ділянкою за цією адресою.

Пізніше ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 2 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_7, зареєстрованого у реєстрі за № 190, набула у власність 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на іншу 1/2 частину будинку за вищевказаною адресою до цього часу зареєстровано за ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Будь-хто із можливих спадкоємців після смерті ОСОБА_6 спадщину не прийняв, свідоцтво про право на спадщину на спірну частину житлового будинку не отримав.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що при вирішенні спорів пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, слід враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 безпідставно користуються 1/2 частиною спірного житлового будинку, знають, що ця частина житлового будинку їм не належить, а також знають, що у них відсутні підстави для набуття на неї права власності.

Відсутність добросовісності при вирішенні спорів пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю є підставою для відмови позивачам у позові у цій справі.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не доказано безперервність володіння 1/2 частиною спірного житлового будинку протягом установленого строку, оскільки допитані судом свідки категорично не підтвердили таку обставину, інші докази таких обставин у матеріалах справи відсутні.

Обробіток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не свідчить про безперервність володіння саме 1/2 частиною спірного житлового будинку протягом визначеного строку за цією адресою.

Колегія судів погодилась з висновком суду першої інстанції , що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 2 лютого 2007 року, ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Інша 1/2 частина вищезазначеного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 16 січня 1947 року № РН 66/2 (а. с. 53).

ОСОБА_6 помер у 1981році.

Спадкоємці на зазначене майно не встановлені. Однак відносно зазначеної земельної ділянки і будинку органами місцевого самоврядування вирішувалось питання про визнання зазначено майна безхазяйним, а спадщини відумерлою. Таким чином фактично між позивачами та місцевою громадою виникає спір про майно яке є предметом судового розгляду.

Також з матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження позовних вимог, зокрема, що позивачі добросовісно , відкрито, безперервно володіли майном не менше десяти років в матеріалах справи відсутні.

Відсутні також докази на підтвердження того, що позивачі безперервно володіли майном, яке є предметом судового розгляду з 2001 року.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: