Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., ПоповичО.В. ,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 09 липня 2007 року по 15 грудня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, з серпня 2012 року жодного разу не зустрічався з ними, не цікавиться їх життям, має заборгованість зі сплати аліментів. Посилаючись на самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків без поважних причин, просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Покладено на Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків щодо малолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов'язків стосовно своїх неповнолітніх дітей.

Однак погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 09 червня 2007 року по 16 грудня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом із матір'ю.

ОСОБА_4 перебуває у другому шлюбі, від якого має дитину.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пунктах 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач змінив своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, почав приймати можливі заходи для збереження сімейних зв'язків з дітьми, має бажання приймати участь у вихованні та утриманні дітей, дійшов обґрунтованого висновку про передчасність позбавлення відповідача батьківських прав, так як такий захід впливу є крайнім. При цьому суд правильно попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вищевикладені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув, та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості.

Зазначені вище порушення призвели до помилкового скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено згідно із законом, що відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року скасувати, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович Судді: В.І. Амелін