АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/7272/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шевченко С. В.
Провадження № 22-ц/790/7306/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, повязані із застосуванням Закону України Про захист прав споживачів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючогосудді - ОСОБА_1

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2016 року за заявою представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 подала в суд позов, в якому просила визнати недійсним кредитний договір № HAH2GF01270078 від 30.03.2005 року укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» та визнати недійсним договір іпотеки від 30.03.2005 року укладений нею в забезпечення зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк».

В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що наявність в оспорюваному кредитному договорі, зокрема, в додатку до нього № 1 від 30.03.2005 року, міститься прихована відсоткова ставка, яка призвела до здорожчання кредиту на 2808,04 доларів США, що порушує її права споживача.

Після відкриття провадження по справі за вказаним позовом представник ОСОБА_4-ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив в якості забезпечення позову, заборони нотаріусам та органам державної реєстрації прав, що забезпечують реалізацію повноважень «Укрдержреєстру», вчиняти реєстраційні дії відносно іпотечного майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, просп. Фрунзе, б. 12, кв. 5 та заборонити ПАТ КБ «Приватбанк», чи його уповноваженим особам, вчиняти дії по зверненню стягнення на нерухоме майно позивача в будь-який спосіб, зокрема шляхом продажу, отримання у власність, тощо.

В обґрунтування заяви ОСОБА_5 посилався на те, що на те, що за його підрахунком сума, яка підлягала щомісячній сплаті, мала складати не 259,14 доларів США, а 248,97 доларів США, що призвело до здорожчання сукупної вартості кредиту на 2808,04 доларів США. ( з 59 751,81 доларів США до 62 559,91 доларів США). Дану обставину позивач розцінює як обман споживача з боку банку, що є підставою для визнання недійсними як договору кредиту, так і іпотечного договору.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2016 року відмовлено в задоволені заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою представник ОСОБА_4- ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову повністю. При цьому послався на те, що суд не повністю зясував зміст спору, який розглядається, не взяв до уваги реальну можливість відповідача відчужувати належне позивачу майно, що може утруднити виконання рішення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, та розглянутої судом заяви про забезпечення позову, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 151,152, 153 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову розглядається судом в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена у п. 1 постанови Пленуму ВС України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України, який до даної справи не відноситься), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до розяснень, що містяться у пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову районний суд правильно виходив з того, що позивачем не оспорюється факт отримання кредитних коштів і предметом зясування, як зазначає в позові ОСОБА_4, є «сума коштів, яка має бути повернута сторонам», а також що до суду не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у звязку з чим суд позбавлений можливості розглянути дані вимоги та прийняти по ним відповідне рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України вимоги позивача є не співмірними з заявленими позовними вимогами і задоволенню не підлягають. Доводи скарги про те, що банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки є безпідставними, оскільки це не впливає на неможливість виконання рішення районного суду чи утруднення його виконання.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підстав колегія суддів відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п.1 ч.1ст. 312, ст.ст. 313, 316, 317, 319-325, 327 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і при цьому касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя

Судді колегії