РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Приблуда І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення піклування, стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

15.12.2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення піклування, стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є бабусею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дитини - ОСОБА_2 з народження не виявляла до сина ніякої турботи, вживала алкогольні напої, вела аморальний образ життя. Батько дитини - ОСОБА_3 є її сином, однак в нього інша сім*я і дитиною не цікавиться. Таким чином, батьки залишили на її утриманні свого сина - її онука, якого вона забезпечує, піклується про його здоров*я, а вони зовсім не займаються своєю дитиною, у зв*язку з чим вона і звернулась до суду.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначити ОСОБА_1 піклувальником онука ОСОБА_4, стягнути аліменти з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно з кожного, починаючи з дня подачі позову до його повноліття.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивач також пояснила, що батьки залишили дитину на її утриманні, вона про нього піклується, а ні її син, ані її колишня невістка зовсім не цікавляться життям свого сина.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та зазначала, що вона допомагає своєму синові в межах своїх можливостей, дає йому гроші, купляє одяг і просить надати їй ще шанс для того, щоб виправитись.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позовних вимог. При цьому вказував, що місце проживання сина після розлучення з дружиною було визначено з ним і він займався та займається сином, купляв йому путівки до санаторію, одягав його, займався його вихованням та лікуванням. Станом, на теперішній час, коли виникли дуже напружені стосунки з його матір*ю - позивачем по справі, він з дружиною вимушений піти з квартири, в якій він є власник та зареєстрований, а сина відвіз проживати тимчасово до матері дитини, однак потім син повернувся до квартири, в якій проживає бабуся та залишився там проживати.

Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, надавши до суду висновок про доцільне позбавлення батьківських прав відповідачів.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння.

Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року є відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 17.08.2010 року. (а.с. 8).

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості за нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 10.08.2001 року по 23.06.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.10.2009 року (а.с. 120). Цим же рішенням суду було визначено місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_3.

Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, починаючи з 22.07.2010 року, до повноліття дитини. За даними, наданими відповідачем ОСОБА_3 у ОСОБА_2 мається заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 51966,23 грн. станом на 01.10.2013 рік. (а.с. 150).

Згідно наданого до суду протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Київської районної у місті Харкові ради від 28.09.2010 року встановлений порядок участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 129).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 зазначає, що вона є бабусею неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вона займається вихованням онука, оскільки його батьки не опікуються ним та не утримують його з неповажних причин.

Згідно наданих до суду доказів, позивач ОСОБА_1 дійсно є бабусею ОСОБА_4, оскільки батько дитини ОСОБА_3 є її сином. (а.с. 102,103).

Вимогами ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Посилання позивача на ті обставини, що в її сім*ї проживає дитина - онук, а тому вона має право на пред*явлення позовних вимог до суду про позбавлення батьків батьківських прав суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що дитина ОСОБА_4 проживає в сім*ї позивача, а доказів на підтвердження того, що позивач звернулась до відповідних органів з даним питанням до суду також не надано.

Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 28.08.2015 року (а.с. 95) в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (відповідач), дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.08.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3. (а.с. 96)

За поясненнями сторін в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає та був зареєстрований з 2006 року в квартирі АДРЕСА_1 за місцем реєстрації батька.

Судом під час розгляду справи були всебічно, повно, об'єктивно з'ясовані усі обставин справи та надані сторонами докази в обґрунтування як позовних вимог, так і заперечень проти позову.

Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Судом також під час розгляду справи був допитаний за клопотанням сторін неповнолітній ОСОБА_4 в присутності педагога та працівника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради, який пояснив, що після розлучення проживав з батьком в квартирі АДРЕСА_1, оскільки той вигнав його мати з квартири. Потім, вони жили разом з батьком ОСОБА_3 та його новою дружиною в цій же квартирі. Коли батько посварився з бабусею та пішов жити окремо, батько його відвіз жити до матері, однак в неї було мало місця та цивільний чоловік, і він сам повернувся в 2014 році проживати до бабусі в квартиру АДРЕСА_1. Зараз за ним доглядає бабуся ОСОБА_1, однак і папа ходив з ним в лікарню, коли в нього хворів зуб, папа брав для нього путівку в табір відпочинку, інколи дає йому гроші. Також, батько подарив йому на день народження телефон та дав 500 грн., до матері він також інколи приїжджає і вона дає йому також гроші і деякий одяг. Судом враховано, що дитина - ОСОБА_4 висловив свою думку щодо проживання з бабусею станом на теперішній час, однак стосовно позбавлення батьківських прав мати та батька не надав своїх пояснень, вказавши тільки, що хоче з батьками спілкуватися та отримувати від них допомогу.

Згідно досліджених матеріалів справи, дійсно ОСОБА_3 надавалась путівка, як працівникові КП «Салтівське трамвайне депо» в 2013 році в ПАО «Міжнародний дитячий медичний центр «Чайка» для дитини ОСОБА_4. За даними, наданими до суду на запит ОСОБА_3 його син ОСОБА_4 відвідував заняття з лікувального плавання з вересня 2013 року по квітень 2014 року. (а.с. 151-153).

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_5, яка є співробітницею позивача та ОСОБА_6 - мати відповідача ОСОБА_2 та бабуся дитини, пояснили, що з 2014 року ОСОБА_4 проживає з ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманню.

Судом також оцінені докази, надані позивачем стосовно участі батьків у вихованні дитини та її розвитку з поліклініки № 23 та Харківської школи № 100 про те, що протягом 2014-2015 років в поліклініку з хлопчиком приходила бабуся, а навчанням з 2014 року батько припинив піклуватись, на вимогу адміністрації мати хлопчика в 2014 року була лише один раз. (а.с. 44,42).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Департамент праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради у висновку від 16.03.2016 року вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.81-82).

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, суд не погоджується з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на неповнолітню дитину.

При цьому, судом враховано, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 дуже позитивно відноситься до батьків та бажає з ними спілкуватися та спілкується, з його слів отримує від них допомогу та бажає отримувати ще більш порозуміння з їх боку.

Також, судом прийнято до уваги і ті обставини, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 сталися дуже напружені стосунки, які призвели до уходу ОСОБА_3 з квартири, в якій він також є співвласником та зареєстрований разом з позивачем та дитиною ОСОБА_4. Судом прийняті до уваги і ті обставини, що позивач ОСОБА_1 з її слів не зверталася за матеріальною допомогою ані до свого сина - батька онука, ані до колишньої невістки - відповідачів по справі для утримання онука.

Враховуючи зазначені обставини, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежно виконують батьківські обов'язки, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідачів батьківських прав є передчасним.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд приймає до уваги, що заперечення відповідачами проти позовної заяви про позбавлення батьківських прав також свідчить про їх інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні сина та допомагати йому матеріально та займатись його лікування, вихованням, бажанням бути батьками.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачами заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про їх інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню

Разом з цим, вважаю за необхідне попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством, поклавши контроль за виконанням ними батьківських обов'язків на органи опіки та піклування.

Також, суд звертає увагу на те, що орган опіки та піклування не позбавлений можливості у випадку наявності для цього підстав звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачів та стягнення з них аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,169, 212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначення ОСОБА_1 піклувальником онука ОСОБА_4, стягнення аліментів з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно з кожного - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини належним чином.

Покласти контроль за виконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських обов'язків щодо сина на Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя -