Справа № 357/6529/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. ,

при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до: 1) Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ОСОБА_2 Ре»; 2) ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2016 року позивач через свого представника звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Вказувала, що 28.06.2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Першотравневій в м. Біла Церква, порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 8.7.3 (е) ПДР України та здійснив зіткнення з автобусом Мерседес д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5

Вказувала, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 належний їй автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження та відповідно до звіту № 207 від 18.08.2015 року розмір завданого їй збитку становить 35 160,07 грн.

Зазначала, що 21.03.2015 року між відповідачами по справі було укладено договір № АЕ/2667517 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилаючись на відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування, позивач просила суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ОСОБА_2 Ре» на її користь: 34 660,07 грн. страхового відшкодування; 1 350 грн. витрат по визначенню вартості матеріального збитку автомобіля внаслідок ДТП; 6 552,01 грн. пені за прострочення виплати страхового відшкодування; 1 751,69 грн. інфляційного збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування; 467,20 грн. відсотків за прострочення строків виплати страхового відшкодування, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 500 грн. франшизи, встановленої полісом №АЕ/2667517, стягнути пропорційно з ТдОВ «Страхова компанія «ОСОБА_2 Ре» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 000 грн. судових витрат за оплату правової допомоги та 551,21 грн. сплаченого судового збору.

27.07.2016 року ухвалою суду залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Представник ТдОВ «Страхова компанія «ОСОБА_2 Ре» в судове засідання не зявився, надіславши до суду письмові заперечення в яких в задоволенні позову до страхової компанії просив відмовити.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні, зазначивши, що ОСОБА_1 не може бути позивачем у даній справі, в задоволенні позову просив відмовити.

Третя особа, надавши письмові пояснення, не заперечувала про стягнення з відповідачів на користь позивача суми збитку завданого в звязку з пошкодженням належного їй на час ДТП автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_2.

Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача ОСОБА_6, а також третьої особи, дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, судом встановлено наступне.

16.09.2015 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в звязку з примиренням із потерпілою.

Як встановлено судом по вказаній кримінальній справі 28.06.2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Першотравневій в м. Біла Церква, порушив вимоги п.п. 2.3 (б), п. 8.7.3 (е) ПДР України та допустив зіткнення з автобусом Мерседес д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, внаслідок чого пасажир автобуса ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до звіту № 207 про визначення вартості матеріального збитку, проведеного 18.08.2015 року ФОП ОСОБА_7, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Мерседес д.н.з. НОМЕР_2, станом на 18.08.2015 року складає 35 160,07 грн.

Згідно полісу № АЕ/2667517 від 21.03.2015 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальником ОСОБА_3 було застраховано транспортний засіб Фольксваген д.н.з. НОМЕР_1 в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ОСОБА_2 Ре».

26.10.2015 року позивач звернулась до ТдОВ «Страхова компанія «ОСОБА_2 Ре» і із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 22.12.2015 року подала заяву про страхове відшкодування.

Листом № 1789 від 25.12.2015 року страховою компанією повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для відшкодування заподіяної їй шкоди з посиланням на ст.ст. 33, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки 11.11.2015 року, тобто на момент огляду автомобіля представником страхової компанії, транспортний засіб Мерседес д.н.з. НОМЕР_2 був відновлений.

В матеріалах справи міститься копія довіреності ОСОБА_4 від 10.06.2011 року на імя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з правом розпорядження та користування автомобілем автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_2 строком дії на три роки, а також копія довіреності ОСОБА_4 від 10.11.2015 року, якою уповноважено ОСОБА_1 та ОСОБА_9 на продаж по ціні та на умовах за власним розсудом належного їй автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_2.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось позивачем і третьою особою, під час дорожньо-транспортної пригоди власником автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_2 була ОСОБА_4, будь-якої діючої довіреності чи договору оренди з правом користування вказаним автомобілем у позивача не було.

01.06.2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказаний транспортний засіб Мерседес д.н.з. НОМЕР_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України закріплено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Так, стаття 1 Закону № 1961-IV визначає, що потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу, а власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 вказаного Закону).

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що правом на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наділені фізичні та юридичні особи, яким завдано майнової шкоди, у тому числі власники та володільці (користувачі) майна на відповідній правовій підставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене та оскільки на час завдання матеріальної шкоди, тобто на момент дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_2 позивач не була його власником, а також не була наділена у встановленому законом порядку правом користування автомобілем та за відсутності відомостей про те, що саме їй було завдано шкоди і вона понесла витрати на ремонт автомобіля, суд дійшов висновку за необхідне в задоволенні позову відмовити у повному обсягу.

Посилання позивача та її представника в судовому засіданні на п. 2.1 Правил дорожнього руху України та наявність у позивача на час ДТП реєстраційного документа на транспортний засіб, суд вважає безпідставними, оскільки вони не спростовують наведених висновків щодо відсутності в неї права користування, а не керування автомобілем, тим більше, що водієм автомобіля Мерседес 28.06.2015 року був саме ОСОБА_5, який відповідно мав або повинен був мати при собі відповідні документи на право керування автомобілем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до: 1) Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ОСОБА_2 Ре»; 2) ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_10