1Справа № 335/3691/15-ц 2/335/77/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за невиконання договірних зобовязань,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за невиконання договірних зобовязань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.02.2012 між ТОВ «Бон Тур» та позивачем було укладено договір про участь туристичної компанії в програмі «Тур в розстрочку» № 12091301, яким передбачено відступлення права вимоги за договорами на умовах пакетів «Тур в розстрочку» позивачу, а позивач оплачує вартість таких прав вимоги в розмірах та у порядку, визначеному договором. 17.01.2014 між ТОВ «Бон Тур» та ОСОБА_1 уклали договір на туристичне обслуговування № 2 від 14.02.2014 по туристичному продукту Тур Bon Tour США Круїз 24.01-12.02.2014 DBL АІ. 17.01.2014 ТОВ «Бон Тур» та ОСОБА_1 в рамках програми «Тур в розстрочку» уклали додаткову угоду про розстрочення платежу № 120693004. З метою забезпечення зобовязань ОСОБА_1 було укладено договір поруки за клієнта в системі LeaseIT № 120693004 від 17.01.2014 з відповідачем ОСОБА_2, яка виступила поручителем та зобовязалась солідарно відповідати за належне та у повному обсязі виконання ОСОБА_1 зобовязань за договором на туристичне обслуговування. Відповідачем ОСОБА_1 зобовязання були порушені, оскільки в порушення умов договору він не сплачував в повному обсязі та у встановлені строки чергові платежі, передбачені додатковою угодою, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 157 216,18 гривень, у тому числі компенсація вартості послуг 57 142,86 гривень, сума штрафу за прострочення платежів у розмірі 100 000 гривень, компенсація витрат на обслуговування договору 73,32 гривні. Посилаючись на положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у зазначеному вище розмірі та судові витрати (том № 1 арк. справи 14).

Представник позивача про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких він вказував, що просить розглянути справу на підставі поданої позовної заяви та доказів, що долучено до неї (том № 1 арк. справи 3435, 9091, 197198).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями про вручення. Від представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (том № 1 арк. справи 127, 132), прийняте рішення просять направити поштою на адресу представника, оскільки ОСОБА_1 перебуває за межами України. Також ОСОБА_1 у заяві про призначення експертизи зазначав, що позов ним не визнається, оскільки ніяких договорів він не підписував (том № 1 арк. справи 202).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином рекомендованим листом із повідомленням. Надіслала заяви про розгляд справи за її відсутності. У заявах зазначала, що проти задоволення позову заперечує, оскільки вона договору поруки за клієнта не підписувала, підпис у договорі, вчинений від її імені є підробленим, з 2009 р. вона перебувала у трудових відносинах з ОСОБА_1, якому передала трудову книжку, копію паспорта та ідентифікаційного номера. Договір поруки з позивачем не підписувала, копію паспорту не надавала, що може свідчити про те, що копії її документів міг надати ОСОБА_1 при укладенні договору. Просила звернути увагу на те, що ОСОБА_1 частково погасив свій борг. Також зазначила, що порука є припиненою в силу вимог статті 559 ЦК України (том № 1 арк. справи 4445, 59, 80, 82, 83).

За таких обставин, враховуючи, що від усіх учасників процесу надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 13 вересня 2012 р. між ТОВ «Бон Тур» як Туристичною компанією та ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» як Процесинг-центром укладено договір про участь туристичної компанії в програмі «Тур в розстрочку» № 12091301, умовами якого передбачено, що ТОВ «Бон Тур» бере участь у вказаній програмі, продає тури клієнтам на умовах пакетів «Тур в розстрочку», та відступає права вимоги за договорами позивачу, який, своєю чергою оплачує вартість прав вимоги у розмірі та порядку, визначеному договором (пункт 2.1 договору). Процесинг-центр протягом 2 банківських днів з моменту надання укладеного Туристичною компанією договору з клієнтом на умовах пакету «Тур в розстрочку» перераховує Туристичній компанії кошти за відступлене право вимоги до клієнта в розмірі решти вартості тура за номінальною вартістю (пункт 3.1 договору). Тур реалізується Туристичною компанією за Програмою «Тур в розстрочку» за договорами з клієнтами, форма яких містить необхідні для цього положення, що погоджені Процесинг-центром (пункт 5.2 договору). Туристична компанія передає Процесинг-центру інформацію про клієнта, а Процесинг-центр за кожним клієнтом приймає рішення щодо можливості надання Тура на умовах Пакету «Тур в розстрочку» та сповіщає про прийняте рішення Туристичну компанію. На укладення кожного договору з клієнтом за Програмою «Тур в розстрочку» Туристична компанія отримує окреме рішення Процесинг-центру у вигляді заповненої Процесинг-центром додаткової угоди до Договору на умовах послуги «Тур в розстрочку» (пункти 5.3, 5.4 договору) (том № 1 арк. справи 1117).

14 січня 2014 р. між ТОВ «Бон Тур» як Турагентом та ОСОБА_1 як Туристом укладено договір на туристичне обслуговування № 2, предметом якого є туристичний продукт тур Bon Tur США Круїз 24.0112.02.2014 DBL AI. За цим договором Турагент зобовязався відповідно до замовлення надати Туристу й особам, які слідують з ним, комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а Турист зобовязався прийняти цей туристичний продукт та оплатити його вартість. Загальна вартість туристичних послуг склала 60 000 гривень (том № 1 арк. справи 710).

17 січня 2014 р. між ТОВ «Бон Тур» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про розстрочення платежу № 120693004, відповідно до умов якої ОСОБА_1 зобовязався сплатити платежі за договором на туристичне обслуговування згідно з умовами Пакету фінансування LeaseIT, вартість договору на туристичне обслуговування змінюється та складає загальну суму платежів з урахуванням плати за розстрочку. Місячні платежі турист сплачує щомісячно рівними частинами до 20-го числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця за тим, у якому було укладено договір, на розрахунковий рахунок Процесинг-центра згідно з рахунками, які отримує від Процесинг-центра. Також умовами цієї додаткової угоди визначені наслідки несвоєчасної оплати, а саме штрафи 5% від простроченого платежу, у разі прострочення до 10 календарних днів, 10% у разі прострочення більше 10 календарних днів (том № 1 арк. справи 5).

17 січня 2014 р. між ТОВ «Бон Тур», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки за клієнта в системі LeaseIT № 120693004, яким передбачено солідарну відповідальність відповідачів за належне та повне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за договором на туристичне обслуговування в системі LeaseIT (том № 1 арк. справи 6).

Відповідно до доданої до позовної заяви структури грошових нарахувань та надходжень № НОМЕР_1 від 07.04.2015 по клієнту ОСОБА_1, 18 січня 2014 р. ОСОБА_1 було сплачено 14 285,71 гривня місячного платежу. В подальшому з 1 лютого 2014 р. по 1 квітня 2015 р. платежі не надходили, внаслідок чого заборгованість склала 157 216,18 гривень (з урахуванням штрафних санкцій) (том № 1 арк. справи 24).

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першоютретьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог частин першої, третьої, пятої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з частинами першою та другою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено частинами першою та третьою статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Виходячи з наведених вище вимог ЦК України, момент укладання договору між сторонами в межах спірних відносин повязується із моментом його підписання сторонами. Підставою позовних вимог позивачем визначені відповідні договори, укладені між ТОВ «Бон Тур», який передав своє право вимоги позивачеві, а також ОСОБА_1 та ОСОБА_2, якими встановлювалось зобовязання ОСОБА_1 оплатити туристичний продукт на умовах розстрочки, а також солідарне зобовязання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідати за неналежне виконання таких умов. Підставою заперечень відповідачів проти позову є невизнання ними факту укладання цих договорів, оскільки вони їх не підписували.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обовязок надання яких покладається на сторони у справі.

Згідно з положеннями ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними та допустимими доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалою суду від 18 серпня 2015 р. за клопотанням відповідача ОСОБА_2 судом призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання з приводу підтвердження виконання підпису та рукописного тексту від імені ОСОБА_2 у графі «Поручитель» договору поруки за клієнта в системі LeaseIT № 120693004 від 17 січня 2014 р. самою ОСОБА_2 або іншою особою (том № 1 арк. справи 5758, 134136).

Згідно з висновком експерта від 10 грудня 2015 р. № 305, підпис та короткий рукописний запис в графі «Поручитель» в оригіналі договору № 120693004 від 17.01.2014 поруки за клієнта в системі LeaseIT, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (том № 1 арк. справи 175176).

Ухвалою суду від 5 лютого 2016 р. за заявою відповідача ОСОБА_1 судом призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання з приводу підтвердження виконання від імені ОСОБА_1 підписів та рукописного тексту у договорі № 2 на туристичне обслуговування від 14 січня 2014 р., додатковій угоді № 120693004 про розстрочення платежу від 17 січня 2014 р., договорі поруки за клієнта в системі LeaseIT № 120693004 від 17 січня 2014 р. (том № 1 арк. справи 204205).

Відповідно до висновку № 27-16 від 8 квітня 2016 р. судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 335/3691/15-ц, підписи, виконані від імені ОСОБА_1 та розміщені в графі «Клієнт» оригіналу договору № 120693004 від 17 січня 2014 р. поруки клієнта в системі LeaseIT і графах «Турист» оригіналів додаткової угоди про розстрочення платежу № 120693004 від 17 січня 2014 р. та договору № 2 на туристичне обслуговування від 14 січня 2014 р., виконані не ОСОБА_1, а іншою особою. Почерк, яким виконаний рукописний текст, розміщений в графі «Клієнт» оригіналу договору № 120693004 від 17 січня 2014 р. поруки клієнта в системі LeaseIT та графах «Турист» оригіналів додаткової угоди про розстрочення платежу № 120693004 від 17 січня 2014 р., виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (том № 2 арк. справи 2334).

Оцінюючи висновки експертів як докази в даній справі, суд зазначає, що вони за своїм змістом є логічними та послідовними, містять категоричні твердження експертів про те, що підписи на договорах, які є підставою заявленого позову, виконувалися не відповідачами, а іншими особами.

Позивач, своєю чергою, не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки експертів, а також не зазначив суду будь-яких заперечень, з яких ці висновки не можуть бути взяті судом до уваги.

Відтак, суд вважає вищенаведені висновки експертів належними та допустимими доказами у справі, з огляду на які доходить висновку, що позивач не довів перед судом обґрунтованості позовних вимог в частині підтвердження факту укладання із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів, на підставі яких ці позовні вимоги заявлені. Як зазначалось судом вище, цивільне законодавство повязує момент укладання договору між сторонами із моментом його підписання сторонами. Оскільки судовими почеркознавчими експертизами встановлено, що договори були підписані не відповідачами, а іншими особами, тому відсутні підстави визнавати ці договори укладеними, що посвідчує відсутність будь-яких зобовязань відповідачів за цими договорами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідачів підлягають стягненню судові витрати на проведення судових експертиз, які документально підтверджені (том № 1 арк. справи 163, 169, 234, 239).

В цей же час, оскільки рішення у справі прийнято судом не на користь позивача, підстави для відшкодування позивачеві судових витрат зі сплати судового збору відсутні (том № 1 арк. справи 5153).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 84, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення експертизи у розмірі 2 457 (дві тисячі чотириста пятдесят сім) гривень 60 копійок.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення експертизи у розмірі 900 (девятсот) гривень 48 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Шалагінова