АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Піхур О.В.
№22-ц/796/7256/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №761/6997/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого судді Кравець В.А.,
суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,
за участю секретаря Дуки В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» про зобовязання вчинити дії,
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зобовязати ТOB «ГІПЕК» впродовж одного місяця демонтувати вантажопідіймальний кран у подвірї житлового будинку № 58-A на вул..Б. Хмельницького у м. Києві та вирішити питання судових витрат.
В мотивування вимог посилався на те, що він є співвласником багатоквартирного будинку за адресою: м. Київ, вул.. Богдана Хмельницького, 58-А. Будинок введений в експлуатацію у грудні 2013 року, але до цього часу на прибудинковій території знаходиться баштовий кран, який є джерелом підвищеної небезпеки для мешканців будинку. Крім того, задня частина стріли крану із закріпленим на ній противаговим вантажем постійно перебуває над дахом будинку. Передня частина стріли баштового крану при підйомі вантажу може перебувати тільки над подвірям будинку. Таким чином, усе подвіря будинку є небезпечною зоною при експлуатації і зоною можливого ураження при аварії цього вантажопідіймального крану. Ці обставини унеможливлюють використання позивачем та його сімєю території житлового будинку для пересування до входу у будинок та для інших потреб, що, у свою чергу, унеможливлює використання належної позивачу нерухомості у цьому будинку.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не зясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що позивач не заявляв вимог до відповідача як до власника вантажопідіймального крану, через що позивач не має обовязку доводити, що відповідач є власником цього механізму. Позов заявлено до ТОВ «ГІПЕК» як до замовника будівництва, який не прибрав баштовий кран з подвіря житлового будинку після передачі будинку до експлуатації. Суд мав можливість зясувати це під час розгляду справи. Проте впродовж судового засідання суддя не поставила сторонам жодного запитання по суті спору для зясування обставин справи. Наявність чи відсутність права власності ТОВ «ГІПЕК» на баштовий кран не впливає на існування триваючого порушення права позивача на безпечне користування нерухомістю і безпечне пересування подвірям житлового будинку. Позивач підтвердив документами, що ТОВ «ГІПЕК» є замовником робіт, для яких встановлено баштовий кран. Цей механізм встановлено на території, яка була надана ТОВ «ГІПЕК» для будівництва житлового будинку, і ця територія після передачі житлового будинку до експлуатації стала прибудинковою територією, якою користується позивач для того, щоб дійти до свого житла.

Крім того, з листів Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на імя інших мешканців будинку (ОСОБА_3, ОСОБА_4В.) вбачається, що відповідач ТОВ «ГІПЕК» є орендарем земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок і баштовий кран, і що цей кран тривалий час не використовується, і що цей механізм таки дійсно встановлений на прибудинковій території.

Вважає, що у відповідача існує безумовний обовязок прибрати баштовий кран з прибудинкової території після передачі будинку до експлуатації. Відповідно принципу винуватості боржника у цивільному праві України це відповідач має довести, що наявність баштового крану у подвірї житлового будинку не несе загрози життю і здоровю людей.

Зазначив, що самим фактом перебування баштового крану впритул до його будинку, на шляху до його помешкання порушено немайнове право позивача на безпечне користування своєю квартирою і своїм подвірям. Відхилення фотографій, як доказу, без жодного запитання щодо них з боку судді свідчить про те, що суд не виконав обовязок безпосереднього дослідження доказів під час судового засідання і істотно порушив порядок дослідження доказів, встановлений ст. 159, 185 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ТОВ «Гіпек» - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували належність даного баштового крану відповідачу та не надано доказів порушення відповідачем вимог Державних будівельних норм.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності (а.с.6).

На підставі рішення Київської міської ради від 25.09.2003 № 31/905 спільному українсько-хорватському підприємству «ГІПЕК» передано у короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку загальною площею 0,22 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадського комплексу за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на вулиці Б. Хмельницького, 58-А. Договір оренди зeмeльнoї ділянки зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів від 19.11.2004 №91-6-00374.

Як убачається з роздруківки фотографій, вантажопідйомний кран впритул розташований до житлового будинку по вул. Богдана Хмельницького, будинок 58-А в місті Києві (а.с. 18-20).

З листів Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації на імя мешканців будинку (ОСОБА_3, ОСОБА_4В.) вбачається, що відповідач ТОВ «ГІПЕК» є орендарем земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок і баштовий кран. Станом на сьогодні, з невідомих для райдержадміністрації причин, будівельні роботи (друга черга житлового комплексу за вказаною адресою) не виконуються. (а.с.43-44зв)

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Превентивний спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, яке на момент подання позову відсутнє, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушень його права.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), котре воно здійснює у відповідності із законом на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, а ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 2. ст. 319 ЦК України власник має право здійснювати по відношенню до свого майна різні дії, котрі не протирічать закону.

Частинами 4, 5 ст. 319 ЦК України передбачено, що власність зобов'язує та власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частиною другою ст. 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

У відповідності до п. 7.4.1. Наказу Державного Комітету України з Промислової безпеки, Охорони праці та Гірничого нагляду за № 132 від 18.06.2007 року «Про затвердження Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів» суб'єкт господарювання, який експлуатує вантажопідіймальні крани і машини,забезпечує їх утримання в справному стані та безпечну експлуатацію шляхом організації належного відомчого нагляду, обслуговування, технічного огляду та ремонту власними силами або укладає договір зі спеціалізованою організацією.

Відповідно до пункту 1.1. Правил будови і безпечної експлуатації вантажопідіймальних кранів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду № 132 від 18 червня 2007 року (далі - Правила), ці Правила встановлюють вимоги до будови, виготовлення, установлення, монтажу, демонтажу, налагодження, експлуатації, ремонту, реконструкції та модернізації вантажопідіймальних кранів і машин, їх складових частин, а також вантажозахоплювальних органів, пристроїв, тари та колисок.

Пунктом 1.4. встановлено, що вимоги цих Правил у частині вимог до будови поширюються на вантажопідіймальні крани і машини, кранові колії, засоби доступу та площадки, колиски для підіймання працівників, тару, вантажозахоплювальні органи і пристрої, що виготовлені після введення в дію цих Правил, а в частині вимог до виготовлення, монтажу, демонтажу, налагодження, експлуатації, ремонту, реконструкції та модернізації - також і на ті, що перебувають в експлуатації.

Згідно п. 2.1.29. Правил небезпечна зона крана (машини) - простір, у якому працівники піддаються ризику щодо свого здоров'я або безпеки внаслідок переміщення вантажозахоплювального органа чи пристрою з вантажем чи без нього або внаслідок падіння вантажу під час його переміщення краном з урахуванням горизонтальної проекції на землю траєкторії переміщення найбільшого зовнішнього габариту вантажу та відстані відлітання вантажу.

Згідно з п. 5.1.10 Правил, виготовлені вантажопідіймальні крани та машини, і знімні вантажозахоплювальні пристрої, тара та колиски в разі встановлення таких вимог в НД мають бути споряджені такими експлуатаційними документами: паспортами, зразки яких залежно від типу вантажопідіймального крана або машини наведені в додатках 5-8 цих Правил; настановою з експлуатації; інструкцією з монтажу, пуску, регулювання та обкатки (якщо буде потрібен монтаж, налагоджування вантажопідіймального крана чи машини), а також іншою документацією, передбаченою технічними умовами на конкретний вантажопідіймальний кран або машину; сертифікатом відповідності (у разі проведення сертифікації).

Виготовлені окремо і призначені для самостійного постачання механізми, вантажозахоплювальні органи, прилади та пристрої безпеки вантажопідіймальних кранів або машин супроводжують паспортом і настановою з експлуатації, а металоконструкції, візки, кінцеві балки тощо можуть супроводжуватися документом виробника про їх якість, які зберігаються разом з паспортом вантажопідіймального крана чи машини.

Вантажопідіймальні крани всіх типів, за винятком зазначених у п. 7.1.2 цих Правил, крани-екскаватори, призначені для роботи з гаком або електромагнітом, і однорейкові візки до введення в експлуатацію підлягають реєстрації в територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з промислової безпеки та охорони праці.

Відповідно до пункту 7.1 Правил вантажопідіймальні крани всіх типів, за винятком зазначених у пункті 7.1.2 цих Правил, крани-екскаватори, призначені для роботи з гаком або електромагнітом, і однорейкові візки до введення в експлуатацію підлягають реєстрації в територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з промислової безпеки та охорони праці.

Для реєстрації суб'єкт господарювання, у якого у власності або в користуванні (оренда, лізинг тощо) є вантажопідіймальний кран або машина та який має намір їх експлуатувати, подає письмову заяву та паспорт вантажопідіймального крана або машини. У заяві зазначається наявність у суб'єкта господарювання дозволу на експлуатацію цих вантажопідіймальних кранів або машин, одержаного відповідно до вимог НПАОП 0.00-4.05-03, а також наявність відповідальних працівників, зазначених у пункті 7.4.1 цих Правил, і навченого персоналу для обслуговування та ремонту вантажопідіймальних кранів або машин. Якщо у суб'єкта господарювання відсутні необхідні фахівці, то в заяві зазначається наявність договору зі спеціалізованою організацією на виконання відповідних робіт, зазначених у пункті 7.4.1 цих Правил. У разі реєстрації вантажопідіймального крана, що є в громадянина, який здійснює підприємницьку діяльність без статусу юридичної особи і без залучення найманої праці, до заяви додаються дані, що підтверджують виконання вимог пункту 7.4.4 цих Правил, або зазначається наявність договору зі спеціалізованою організацією на проведення відомчого нагляду, обслуговування, технічного огляду та ремонту. У разі реєстрації крана мостового типу, баштового або портального кранів у заяві зазначаються відомості про наявність в організацій, що виконали монтажні, налагоджувальні та електровимірювальні роботи, відповідних дозволів територіального органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з промислової безпеки та охорони праці на виконання цих робіт, а до паспорта мають додаватися акти відповідно до вимог пунктів 5.3.4, 5.3.5 цих Правил.

Власник або суб'єкт, що експлуатує кран, має мати паспорт, в якому зазначається виробник, найменування, тип крана, індекс крана, заводський номер, тощо. У разі передачі крана іншому суб'єкту господарювання разом з краном має бути переданий паспорт.

У разі реєстрації вантажопідіймального крана або машини, що відпрацювали строк служби (граничний строк експлуатації), також додається висновок експертизи, проведеної відповідно до вимог Порядку проведення огляду, випробування та експертного обстеження (технічного діагностування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 N687 (687-2004-п) і чинних організаційно-методичних документів.

Згідно з п 7.1.10 Правил вантажопідіймальні машини, що не підлягають реєстрації в територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з промислової безпеки та охорони праці, колиски для підіймання працівників, знімні вантажозахоплювальні пристрої і тара споряджаються індивідуальним номером і під цим номером обліковуються в журналі їх обліку підприємства або підрозділу.

Відповідно до п. 7.3.1. Правил, вантажопідіймальні крани і машини підлягають первинному, періодичному та позачерговому технічним оглядам у порядку, встановленому НПАОП 0.00-8.18-04 (687-2004-п).

Відповідно до п. 7.3.22. Правил, результати технічного огляду та строк наступного огляду вантажопідіймального крана чи машини записуються до їх паспорта особою, що його проводила. Записом у паспорті діючого вантажопідіймального крана чи машини, що були піддані технічному огляду, має підтверджуватися, що вони знаходяться в справному стані та витримали випробування.

Згідно ч. 8 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій», планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих ними чи іншими особами, які приймають участь у справі.

За статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обовязків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit vCroatia), N 48778/99, пункт 25, ЕCHR2002-II).

Однак суд даним рішенням не вирішив спір між сторонами та відмовив у задоволенні позову з посиланням на не перевірені судом обставини справи щодо власника вантажопідйомного крана та небезпеки, яку він становить без його експлуатації та відповідних дозвільних документів на його використання.

Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідач ТОВ «Гіпек» не надало суду жодного належного та допустимого доказу того, що вантажопідйомний кран, який розташований у подвірї житлового будинку № 58-A на вул. Б. Хмельницького у м. Києві експлуатується, що він відповідає вимогам ДБН А.3.2-2, ДБН В.2.8-3, ДБН В.2.8-4, ДБН В.2.8-9, НПАОП 0.00-1.01, НПАОП 0.00-1.36, «Порядку проведення огляду, випробування та експертного обстеження (технічного діагностування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки».

Суду не було надано висновків уповноважених органів щодо технічної можливості та здатності до експлуатації вантажопідіймального крана у подвірї житлового будинку № 58-A на вул.Б. Хмельницького у м. Києві, де, коли і ким проводилася його перевірка та робочий стан.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про триваюче порушення прав позивача, який є власником квартири та співвласником будинку та вважає, що існує небезпека правам позивача у зв'язку із невиконанням відповідачем ТОВ «Гіпек» вимог законодавства щодо додержання технічних норм з безпечної експлуатації та утримання вантажного крана, що розташований за адресою: вул. Б. Хмельницького 58А у м. Києві.

Крім того, оскільки кран не експлуатується у звязку із призупиненим будівництвом житлового будинку, його перебування на території будинку, в якому проживають люди, на думку суду, є небезпечним.

Судова колегія зазначає, що в разі не демонтування вантажного крану, який не експлуатується існує загроза пошкодження майна позивача, життя та здоров'я позивача та інших співвласників будинку, а тому приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Стаття 876 ЦК України встановлює, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник ТОВ «Гіпек» - ОСОБА_5 пояснив, що товариство є власником вантажопідіймального крана, який дійсно знаходиться в подвірї будинку 58А по вул. Б. Хмельницького у м. Києві, але впасти не може, оскільки закріплений до каркаса будинку, який ще не збудований. На використання крана є відповідні документи, але вони знаходяться у особи, яка за своїм станом здоровя не може пояснити де вони знаходяться. Крім того, у звязку з чисельними зверненнями мешканців будинку до різних державних органів, до місця, де розташований кран, приходили контролюючі органи і давали приписи щодо поновлення проекту виконання робіт (ПВР), але не про демонтаж крана. Представник відповідача не заперечував, що будівництво будинку не проводиться.

Таким чином, апеляційна інстанція приходить до висновку, що ТОВ «Гіпек» є належним відповідачем по справі, оскільки є замовником будівництва, вимогидемонтувати вантажопідіймальний кран є обґрунтовані і базуються на законі, тому позов підлягає задоволенню.

Наданий представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції Паспорт на кран баштовий, не є доказом по справі, оскільки паспорт на кран №132ЕС-НМ6, а згідно будгенплану (а.с.68зв) кран баштовий Liebherr 132EC-H8 Lстр.=55м.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Умовами ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з відповідача ТОВ «Гіпек» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гривень 21 копійка за подання позову та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606 гривень 33 копійки.

На основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» про зобовязання вчинити дії задовольнити.

Зобовязати Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» упродовж одного місяця з дня набрання рішенням законної сили демонтувати вантажопідіймальний кран у подвірї житлового будинку № 58-А на вул.Б. Хмельницького у м. Києві.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 551 гривень 21 копійку та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606 гривень 33 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді