Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» (далі - ПрАТ «СТ «Гарантія») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_4 04 квітня 2014 року був укладений договір (поліс) АС/9859574 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким забезпеченим транспортним засобом визначено автомобіль марки «Шевроле Лачетті», держаний номерний знак НОМЕР_1.

01 листопада 2014 року на вул. Шевченка, 13 у м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шевроле Лачетті», держаний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2014 року водія ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СТ «Гарантія» останнє здійснило страхову виплату ОСОБА_5 в розмірі 11 536,42 грн.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4, як водій транспортного засобу, що причетний до дорожньо-транспортної пригоди, повинен був невідкладно, не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, подати страховику - ПрАТ «СТ «Гарантія», з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, однак цього не зробив, тому позивач відповідно до підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив, в порядку регресу, стягнути з ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 11 536,42 грн.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11 листопада 2015 року в задоволенні позовних відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «СТ «Гарантія» просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 листопада

2014 року на вул. Шевченка, 103 у м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Шевроле Лачетті», держаний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5, унаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб «Сузукі».

Транспортний засіб «Шевроле Лачетті», держаний номерний знак НОМЕР_1застраховано згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 04 квітня 2014 року між ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_4.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2014 року водія ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

29 квітня 2015 року ПрАТ «СТ «Гарантія» здійснило на користь

ОСОБА_5 виплату страхового відшкодування з урахуванням вартості відновлювального ремонту та франшизи в сумі 11 536,42 грн.

ОСОБА_4 з повідомленням про настання страхового випадку до страховика не звертався.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року

№ 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленогоМТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України № 6-284цс 15 від 16 вересня 2015 року.

За таких обставин, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» відхилити.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова