Справа № 367/7363/15-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3138/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 42 24.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Дрозд Р.І.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання права користування квартирою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 квітня 2015 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6. ОСОБА_6 є наймачем квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. 02 травня 2015 року позивач вселилася до квартири зі згоди відповідача ОСОБА_6, однак у квартирі вона не зареєстрована через відсутність згоди ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 січня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право користування квартирою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі відповідачі просять скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачі зазначають, що вони вселилися в квартиру як члени сім'ї наймача по ордеру та зареєстровані у квартирі з 1990 року. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а також після створення власних сімей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сторони перестали бути членами сім'ї наймача, але не втратили права користуватися житловою площею. Акт, наданий позивачем, про те, що відповідачі не проживають у квартирі, не відповідає дійсності. Між відповідачами склалися неприязні стосунки та ОСОБА_6 чинить перешкоди у користуванні майном. Відповідач ОСОБА_6 вселив позивача у квартиру без згоди відповідачів та бажає обманним шляхом зареєструвати нову дружину через суд в спірній квартирі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є наймачем квартири АДРЕСА_1, що підтверджується ордером на житлове приміщення № НОМЕР_2 від 29 грудня 1989 року.

27 квітня 2015 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується ордером на житлове приміщення № НОМЕР_2 від 29 грудня 1989 року та довідкою УЖКГ «Ірпінь» №1546 від 16 вересня 2015 року.

ОСОБА_5 звернулася до Ірпінського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Київській області з заявою, в якій просила зареєструвати її в квартирі АДРЕСА_2.

Листом від 01 жовтня 2015 року № 4764 Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби України в Київській області повідомив ОСОБА_5, що реєстрація позивача у квартирі можлива лише за письмовою згодою всіх повнолітніх осіб, зареєстрованих у вказаному житлі.

Згідно акту депутата Ірпінської міської ради Київської області Ярошенко І.В. від 11 червня 2015 року у квартирі АДРЕСА_3 фактично проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 вселилася в квартиру, як член сім'ї наймача ОСОБА_6, а тому має право на користування нею.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 64, ст. 65 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права користування квартирою, ОСОБА_5 зазначає, що вона вселилася до спірного помешкання як член сім'ї наймача ОСОБА_6 з його згоди. Однак, позивач не може зареєструватися у спірній квартирі, так як відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надають на це згоди.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані у спірній квартирі та користуються нею, а тому вони мають такі ж права та обов'язки як члени сім'ї наймача. Відповідачі володіють та користуються квартирою на законних підставах і вони не надавали згоду на вселення позивача у квартиру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач надала до суду акт депутата міської ради, з якого вбачається, що фактично у квартирі проживає вона та її чоловік ОСОБА_6 Однак, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнані такими, що втратили право користування квартирою.

Посилання позивача на наявність у відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 іншого нерухомого майна є безпідставними, оскільки вказана обставина не позбавляє останніх права користування спірною квартирою та не впливає на предмет спору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені норми закону та помилково прийшов до висновку про наявність підстав до задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 4 ст. 88 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

ОСОБА_5 звільнена від сплати судового збору згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак судовий збір, понесений відповідачами за подачу апеляційної скарги необхідно компенсувати за рахунок держави.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позову, сплачений ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави, стягнувши з Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на користь кожного з відповідачів судовий збір у розмірі 178 грн. 64 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Ірпінський міський відділ управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання права користування квартирою відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які зареєстровані АДРЕСА_4, cплачений ними за квитанцією №167 від 12 квітня 2016 року судовий збір у розмірі 178 (сто сімдесят вісім гривень, 64 копійки) на користь кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Кашперська Т.Ц.