О К Р Е М А Д У М К А
28 вересня 2016 року м. Київ
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року, постановленою у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, відділ реєстрації речових прав реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції, про визнання права спільної часткової власності, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміну черговості та права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання угоди недійсною, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання правочинів недійсними, касаційну скаргу ОСОБА_1, відхилено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року залишено без змін.
Постановляючи ухвалу про відхилення касаційної скарги ОСОБА_1 та залишаючи без змін рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками апеляційного суду про те, що правові підстави для визнання за чоловіком та жінкою, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, права спільної сумісної власності, по-перше виникають з моменту набуття чинності СК України, а по-друге за умови, що чоловік та жінка не перебувають в будь-якому іншому шлюбі, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вона та ОСОБА_6 об'єдналися для спільної діяльності, будь яких доказів ведення спільної комерційної діяльності також не надано. Крім того, матеріали справи не містять даних про доходи позивача, а також доходи ТОВ «Хімпродукт», які б свідчили про те, що позивач мала матеріальну можливість на придбання спірного майна. Сама по собі присутність позивача при купівлі автомобіля та відкритті рахунку не дає підстав вважати, що витрачені гроші були отримані в наслідок спільної праці, або комерційної діяльності.
Однак з такими висновками колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ повністю погодитись не можна.
Так, ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 з 30 жовтня 1965 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 1336.
У період 2001-2002 років ОСОБА_6 та ОСОБА_1 почали проживати разом у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1.
08 лютого 2001 року було створено ТОВ «Хімпродукт».
Засновниками вказаного товариства вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_7, про що свідчать статут та установчий договір ТОВ «Хімпродукт».
Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Хімпродукт» (протокол від 16 листопада 2001 року № 2) були внесені зміни до установчих документів та засновником товариства разом з ОСОБА_1 став син ОСОБА_6 - ОСОБА_4

Рішенням загальних зборів засновників ТОВ «Хімпродукт» від 28 грудня 2001 року (протокол № 3) звільнено з посади директора вказаного товариства ОСОБА_8 та вирішено призначити на цю посаду ОСОБА_6, згідно з наказом від 02 січня 2002 року № 01 він приступив до виконання даних обов'язків за сумісництвом.

Як убачається з копії трудової книжки ОСОБА_6, до 09 березня 2004 року він працював у ВАТ «Дніпрошина» начальником відділу по забезпеченню енергоресурсами, а 01 квітня 2004 року був прийнятий на роботу директором ТОВ «Хімпродукт».

20 грудня 2001 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали між собою угоду стосовно придбання спільного майна та визначення часток співвласників у даному майні.

01 серпня 2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали між собою у простій письмовій формі нову угоду, в якій зазначили, що на все придбане в період комерційної діяльності рухоме та нерухоме майно вони мають рівні права та визнають право кожного на 1/2 частини цього майна; ОСОБА_1 не заперечувала проти оформлення правовстановлюючих документів на все майно на ім'я ОСОБА_6, а ОСОБА_6 зобов'язувався на першу вимогу ОСОБА_1 оформити за нею належну їй 1/2 частини майна.

11 серпня 2002 року ними був придбаний гараж в Споживчому гаражно-лодочному кооперативі риболовів-любителів «Дельфін», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. На цьому місці згодом був зведений елінг.

20 вересня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 склали у простій письмовій формі договір підряду на здійснення ремонтно-будівельних робіт з ОСОБА_9, який був ними спільно підписаний, та упродовж 2002-2003 років бригадою будівельників був побудований двоповерховий елінг та переобладнаний у жиле приміщення гараж. Згідно з калькуляцією і розписками на будівництво та ремонтні роботи кожен зі співвласників витратив по 100 000,00 гривень, а всього 200 005,40 гривень.

20 вересня 2003 року будівництво було завершене та на підставі рішення Лучистівської сільської ради від 13 лютого 2004 року № 10 на ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на елінг НОМЕР_2 в літ. «М», загальною площею 74,9 кв. м, та гараж НОМЕР_3 в літ. «Н», загальною площею 15,8 кв. м.

18 квітня 2007 року відповідно до умов угоди від 01 серпня 2002 року за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в рівних частках був придбаний автомобіль Honda CRV, державний номерний знак НОМЕР_1, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу був зареєстрований на ім'я ОСОБА_6

Апеляційний суд у порушенням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України належним чином не перевірив встановлених у справі обставин, не звернув уваги на те, що ТОВ «Хімпродукт» було створено сумісно ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з метою спільного отримання прибутку, з приводу діяльності даного товариства усі рішення приймалися за участю ОСОБА_6, який фактично вів бізнес та керував даним товариством.

У 2003 році ОСОБА_1 та ОСОБА_6 заселились у придбаний та перебудований ними елінг, зустрічали усі свята, відпочивали, в рівних частках брали участь у сплаті податків та платежів, спільно несли витрати з оплати будівництва, проведення ремонту, утримання і зберігання спільного майна, що підтверджується квитанціями про сплату особисто ОСОБА_1 членських внесків до кооперативу за весь період, в тому числі і після смерті ОСОБА_6, показаннями свідків та частковим визнанням позовних вимог в цій частині відповідачем ОСОБА_4

Крім того, судом першої інстанцій встановлено, що вартість автомобіля становила 194 425 грн, передача позивачем грошей ОСОБА_6 у сумі 97 200,00 грн, що відповідало вартості Ѕ частини автомобіля, відбулася у автомобільному салоні «HONDA», розташованому за адресою: АДРЕСА_3, у присутності свідка ОСОБА_10 який підтвердив у суді дану обставину.

Окрім цього, факт придбання за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вказаного автомобіля підтвердив у своїх письмових поясненнях і відповідач ОСОБА_4, який на той час був співзасновником ТОВ «Хімпродукт».

Також ОСОБА_6, за погодженням з ОСОБА_1, 03 квітня 2012 року відкрив депозитний рахунок «Базовий» № НОМЕР_4 на суму 100 000,00 грн у ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», з яких позивачу належало 50 000,00 грн.

Факт внесення спільних коштів на депозитний рахунок у судовому засіданні підтвердили бухгалтер ТОВ «Хімпродукт» ОСОБА_11., а також у своїх письмових поясненнях відповідач ОСОБА_4, який був разом з ОСОБА_1 засновником вказаного товариства та володів інформацією стосовно розміщення та витрат коштів, що надійшли в результаті здійснення господарської діяльності товариства.

Виходячи зі змісту укладеної 01 серпня 2002 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі угоди, за умовами якої: на все придбане в період комерційної діяльності рухоме та нерухоме майно вони мають рівні права та визнають право кожного на Ѕ частину цього майна; ОСОБА_1 не заперечувала проти оформлення правовстановлюючих документів на все майно на ОСОБА_6, а ОСОБА_6 зобов'язувався на першу вимогу ОСОБА_1 оформити за нею належну їй Ѕ частину майна, суд першої інстанції вважав, що вищевказана угода за аналогією фактично є договором про спільну діяльність в сфері придбання майна.

ОСОБА_1 починаючи з 2002 року відкрито та безперешкодно користувалася усім спірним майном, на яке вона просить визнати за нею право власності на Ѕ частини відповідно до угоди від 01 серпня 2002 року, ОСОБА_6 ніколи не перешкоджав їй у цьому, спору щодо користування вищевказаним майном між ними ніколи не виникало, що свідчить про визнання та дотримання ним умов зазначеної угоди від 01 серпня 2002 року.

За таких обставин викладена в ухвалі правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо обґрунтованості висновків апеляційного суду, які узгоджуються з матеріалами справи, та непорушення норм процесуального законодавства й правильного застосування норм матеріального права, є помилковою, оскільки безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_1, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає частковому скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції в частині первісного позову.

Суддя Ю.Г. Іваненко