ухвала

іменем україни

11 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердичівського міжрайонного прокурора в інтересах держави до Головного управління Держземагентства у Житомирській області, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, третя особа: Державна інспекція сільського господарства в Житомирській області, про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держземагентства у Житомирській області, визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року прокурор Бердичівської міжрайонної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що наказ Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 06 лютого 2014 року № ЖТ/:04:000/00000203 виданий з порушенням ст.150 Земельного кодексу України та Закону України «Про державну землевпорядну експертизу», оскільки проект землеустрою, на підставі якого укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, що віднесена до особливо цінних земель, не пройшов державної експертизи землевпорядної документації, а договір оренди земельної ділянки укладено з порушенням вимог земельного законодавства, без здійснення нормативної грошової оцінки наданої в оренду земельної ділянки.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 13 жовтня 2015 року про виправлення описки, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року, визнано протиправним та скасовано п. п. 1, 2 наказу Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 06лютого 2014 року № ЖТ/:04:000/00000203, на підставі якого затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства із земель запасу, що розташована за межами населеного пункту Великоп'ятигірської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Визнано недійсним договір оренди № 229/14 від 29 лютого 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області та ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 68, 7748 га.

Скасовано рішення Реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію права оренди за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від 20 березня 2014 року за № 11768302.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути спірну земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, до земель запасу Великоп'ятигірської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, загальною площею 68, 7748 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, Великоп'ятигірська сільська рада, за межами населеного пункту, орієнтовна вартість якої становить 993 751 грн 52 коп., шляхом підписання акта прийому-передачі земельної ділянки.

Стягнуто з Головного управління Держземагентства у Житомирській області на користь держави судовий збір в сумі 243 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 730 грн 80 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Житомирській області (правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області) від 06 лютого 2014 року № ЖТ/:04:000/00000203, затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, яка розташована на території Великоп'ятигірської сільської ради площею 68,7748 га ОСОБА_4

На підставі наказу між відповідачами укладено договір оренди земельної ділянки від 29 лютого 2012 року № 229/14 строком на 10 років.

Згідно з п. 1 акта прийому-передачі об'єкта оренди до договору оренди земельної ділянки від 29 лютого 2014 року № 229/14, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 68,7748 га, що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, Великоп'ятигірська сільська рада, за межами населеного пункту, кадастровий номер НОМЕР_1.

Наказом Держкомзему України від 06 жовтня 2003 року № 245 затверджено перелік особливо цінних груп ґрунтів. До складу орендованої земельної ділянки входять ґрунти, які за своїми характеристиками віднесені до особливо цінних - 141г, 45в, що відображено у проекті землеустрою (розділ загальні положення), схемі розташування земельної ділянки з нанесенням агровиробничих груп ґрунтів, висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області від 07 листопада 2012 року про погодження проекту землеустрою.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що проект землеустрою, на підставі якого укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, не пройшов державної експертизи землевпорядної документації, а також того, що договір оренди укладений без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов'язковим у разі визначення розміру орендної плати як за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Крім того, суди попередніх інстанцій правильно врахували правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-11цс13, де вказано, що згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що на момент ухвалення рішення суду нормативна грошова оцінка землі вже була проведена є безпідставними, оскільки проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки у лютому 2015 року, після укладання договору оренди, не має правового значення для вирішення даного спору.

Посилання ОСОБА_4 на те, що у висновку управління Держземагентства у Бердичівському районі від 12 серпня 2013 року та в Умовах відведення земельної ділянки від 14 вересня 2012 року відсутня інформація про належність орендованої ділянки до особливо цінних земель не знайшли свого підтвердження, оскільки наказом Держкомзему України від 06 жовтня 2003 року № 245 затверджено перелік особливо цінних груп ґрунтів. До складу орендованої земельної ділянки входять ґрунти, які за своїми характеристиками віднесені до особливо цінних - 141г, 45в, що відображено у проекті землеустрою (розділ загальні положення), схемі розташування земельної ділянки з нанесенням агровиробничих груп ґрунтів, висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області від 07 листопада 2012 року про погодження проекту землеустрою.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня О.М. Ситнік