РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Зданевич Г.Л.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила усунути перешкоди в користуванні квартирою №8 по вул. В.Трудова, 8, м. Жмеринка, шляхом вселення ОСОБА_4 в дану квартиру; усунути перешкоди в користуванні квартирою №8 по вул. В.Трудова, 8, м. Жмеринка, шляхом виселення ОСОБА_5 з даної квартири; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 5000 грн.; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/3 квартири АДРЕСА_1. Іншими співвласниками даної квартири являлись ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які померли. Станом на день подачі позову трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 74,4 м2 належить їй на праві спільної часткової власності та відповідачу ОСОБА_6 В даній квартирі її часка складає 9/15, частка відповідача ОСОБА_6 1/15. Домовленості між ними про порядок володіння та користування зазначеною квартирою не досягнуто. Починаючи з 1995 року відповідач по справі ОСОБА_6 проживала зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3. 13.10.199 року ОСОБА_6 офіційно зареєстрована в даній квартирі, а її неповнолітня донька зареєстрована в ній після досягнення повноліття, а саме 3.12.2007 року. Вказані особи постійно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 по 2013 рік. Зазначені обставини щодо періоду, факту проживання та реєстрації відповідачів за адресою м. Жмеринка, вул. Барляєва,41/2 встановлені рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 6.12.2012 року. В 2013 році відповідачі вселились в квартиру АДРЕСА_1, в якій до цього часу проживала вона з батьком ОСОБА_7, який помер 18.06.2015 року. Станом на 18.06.2015 року в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровано дві особи позивач ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_9. При цьому відповідач ОСОБА_5 вселилась в дану квартиру незаконно, з огляду на таке: позивач, як співвласник квартири, згоди на вселення ОСОБА_5 не надавала; відповідач ОСОБА_5 не сплачувала за комунальні послуги; між батьком - співвласником ОСОБА_7 та позивачем був встановлений порядок користування даною квартирою, при якому батько займав приміщення площею 11,7 м2, позивач займав приміщення площею 16,7 м2, інші приміщення знаходились в спільному користуванні. Відповідачі вселившись в дану квартиру порушили даний порядок користування, зайнявши житлове приміщення, яке знаходилось в спільному користуванні співвласників площею 24,1 м2. Крім того, в листопаді 2014 року відповідачі самоправно зайняли приміщення площею16,7 м2, припинивши доступ позивача до належної їй власності і на свій розсуд розпорядившись рухомими речами, які знаходились в кімнаті позивача та являлись його власністю. Після смерті співвласника ОСОБА_7 відповідачі зайняли всі приміщення даної квартири. Такими протиправними діями відповідачі створили перешкоди позивачу в користуванні своєю власністю. Більш того, відповідач ОСОБА_5 не тільки незаконно вселилась в квартиру №8 по вул. В.Трудова м. Жмеринка, але й систематично порушує правила співжиття, що підтверджується самоправними діями ОСОБА_5 щодо заміни замків на вхідних дверях квартири, проникненням в зачинену позивачем кімнату площею 16,7 м2 шляхом пошкодження дверей та розпорядженням рухомими речами які знаходились в ній і належали позивачу, шляхом перенесення їх з кімнати, яку займав позивач в інше приміщення та самоправним вселенням ОСОБА_5 в кімнату площею 16,7м2, якою з 2000 року користувався позивач, як співвласник. Відповідачі в березні 2015 року в відсутність позивача змінили вхідні замки на дверях квартири АДРЕСА_5, чим створили йому перешкоди, як співвласнику даної квартири, в доступі до своєї власності та розпорядились на власний розсуд належними мені на праві власності речами, в тому числі речами, які позивач постійно використовувала в побуті, зокрема швейною машинкою, люстрою, іншими речами побутового вжитку, а також двома дитячими велосипедами. Така протиправна поведінка відповідачів завдає позивачу моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, оскільки, не маючи доступу до приміщення, яке належить йому на праві власності, не тільки не може користуватись своїм майном, але й був позбавлений можливості надавати допомогу непрацездатному хворому батькові, піклуватись про нього, спілкуватись з ним та дати можливість поспілкуватись з ним його внуку - ОСОБА_10. За таких обставин, позивач, який є інвалідом третьої групи, постійно знаходиться в стресовому стані, що небезпечно для його здоров'я, оскільки всі намагання потрапити в належну йому на праві спільної часткової власності квартиру, викликають протиправні дії з боку відповідачів у вигляді погроз з застосуванням нецензурної лайки та фізичної сили, що ставало підставою для неодноразових звернень до правоохоронних органів, зокрема у жовтні 2013року та березні 2015 року. Приймаючи до уваги, що протиправні дії відповідачів є спільними і вчиняються з однією метою позбавлення позивача в такий спосіб права власності на майно, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду відповідачем ОСОБА_5 в сумі 5000грн., відповідачем ОСОБА_6 в сумі 5000грн.

Ухвалою суду від 23.11.2015 року дану позовну заяву в частині усунення перешкод в користуванні квартирою №8 по вул. Трудова,8 в м. Жмеринка шляхом виселення ОСОБА_5 залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_3 просив відмовити задоволенні позову. Пояснив, що зазначені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, не доведені позивачем належними та допустимими доказами. Позивач ОСОБА_1 постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із сином, що було встановлено під час розгляду цивільної справи №130/3305/13-ц і відображено у рішенні Жмеринського міськрайонного суду по даній справі від 25.06.2014 року. У спірній квартирі тривалий час не проживала. Позивач на даний час забезпечена житлом. Із позовної заяви не вбачається обґрунтування необхідності щодо вселення її до квартири АДРЕСА_6 у звязку з відсутністю у неї відповідного житла. Батько позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_6 протягом останнього року до дня смерті 18.06.2015 року проживав у спірній квартирі, однак будь-якої допомоги позивачка в його утриманні відповідачці не надавала. Такої допомоги позивачка не надавала, оскільки перебувала у неприязних відносинах із батьком. Покійний ОСОБА_11 до своєї смерті зробив розпорядження щодо належного йому майна та склав заповіт на доньку ОСОБА_6, до якого було включено належну йому частину спірної житлової квартири (копія заповіту додається.) Заяву про прийняття спадщини ОСОБА_5 подала до Жмеринської районної держаної нотаріальної контори у шестимісячний термін. Позивач не надала суду жодного допустимого доказу у підтвердження обставин вчинення їй перешкод у користуванні квартирою №8 у будинку №8 по вулиці Верхній Трудовій у місті Жмеринка в період, про який вона зазначає. Оскільки відповідачі не чинили та не чинять до сьогодні будь- яких перешкод у користуванні спірною квартирою громадянці ОСОБА_1, замки у вхідних дверях квартири №8 з метою вчинення перешкод у користуванні нерухомим майном не змінювали, то і підстав для покладення відповідальності за заподіяння моральної або ж іншої шкоди на відповідачів немає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що від цивільного шлюбу з позивачем ОСОБА_1 у них є спільний син ОСОБА_10 З померлим батьком позивача він перебував у дружніх відносинах. До лютого 2015 року ОСОБА_1 готувала їжу для батька та носила батьку, майже щодня ходили до нього додому. У позивача був ключ від квартири. Після лютого, коли вони прийшли, квартира була закрита та ключ позивача до вхідних дверей не підходив, тому що був змінений замок. ОСОБА_13 бачив, що саме відповідачі змінили замок. За батьком доглядала позивач, сплачувала комунальні платежі. Останні місяці позивач не могла доглядати за батьком через те, що не могла потратити до квартири, приходила комісія та складався акт. Без дозволу квартира була зайнята відповідачами ОСОБА_6 та її дочкою ОСОБА_5, та частиною квартири належній позивачу останні користувалися.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що є сусідкою відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 В лютому 2015 року до неї прибігла ОСОБА_6 заплакана та попросилася викликати міліцію, та як ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_3 її били. Двері в квартиру та замок не мінялися, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не перешкоджали у праві користування квартирою ОСОБА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 доглядали за батьком, а остання навіть звільнилася з роботи, щоб доглядати за дідусем, який забувався та блудив, тобто йому потрібна була стороння допомога. Коли приходила комісія та складався акт ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вдома не було. ОСОБА_1 після смерті матері не проживала з батьком та три рази бачила позивачку, щоб вона приходила до батька, в березні 2015 року через неї передала батьку їжу. Їй відомо, що ОСОБА_1 проживала ІНФОРМАЦІЯ_3, де мала своє власне житло. На даний час в квартирі проживає ОСОБА_6, а її донька ОСОБА_5 поїхала на заробітки. В квартирі проводиться ремонт.

Позивач ОСОБА_1, допитана як свідок, суду пояснила, що родилася та на даний час проживає ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідачі проживали та були прописані по вул. Барляєва,41/2. Від участі у приватизації квартири по вул. В.Трудова,8/8 в м. Жмеринці ОСОБА_6 відмовилася. Між нею, батьком та матірю була встановлена домовленість про порядок користування квартирою. ОСОБА_6 просилась ночувати у квартирі, а згодом почали залишатися та приводи до квартири незнайомих людей. Через постійні скандали з ОСОБА_6 та після народження дитини вона переїхала проживати в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_6 кожну ніч приводила до квартири чужих людей, пиячили, скандалили, погрожували, нецензурно виражалися, через шум батько не міг дивитися телевізор, батько постійно знаходився в стресі. Після смерті матері вона приносила їжу батьку, який постійно жалівся на сестру. Після суду в листопаді 2014 року ОСОБА_6 переїхала приживати до батька в квартиру по вул. В.Трудова,8/8 в м. Жмеринці. В січні 2015 року останній раз бачила батька. Тривалий час перебувала у лікарні. В лютому коли прийшла до батька, то не змогла відкрити двері ключем від квартири який був у неї, з батьком говорила через двері та допомогти нічим не могла, так як у батька теж не було ключа від квартири. Таким чином, не мала доступу зайти до власного помешкання. В березні 2015 року було складено чотири акти, про те що вона не може потрапити в квартиру. Про те, що вона буде записувати телефонну розмову з ОСОБА_6 не повідомляла. Стресовий стан, нервові переживання через батька та неправомірна поведінка сестри стало поштовхом для хвороб та тривалих перебувань у лікарні.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він знайомий ОСОБА_6 з січня 2014 року. Після знайомства ОСОБА_6 попросила допомогти полагодити крани в квартирі, де він і познайомився її батьком, з яким підписали договір про безкоштовну допомогу. З вересня 2014 року ОСОБА_7 стало гірше. На протязі року ніхто до ОСОБА_16 не приходив, замок у вхідних дверях не мінявся. ОСОБА_13 було перешкод у користуванні квартирою.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_6 З лютого 2015 року позивач ОСОБА_1, її син та вона, коли прийшли до батька не змогли зайти до квартири. ОСОБА_1 після того неодноразово приходила до батька, але зайти до квартири не змогла, про що їй позивач повідомляла по телефону. На протязі останнього року потрапили в квартиру ніхто з них не міг. ОСОБА_1 тривалий час жила з батьками, після народження сина пішла проживати на ІНФОРМАЦІЯ_5, так як жити з ОСОБА_6 у квартирі з батьками вона не хотіла через постійні скандали. ОСОБА_1 економила для того, щоб допомогти батьку, сину та собі. Відомо, що позивачка хворіє та часто потребує лікування на що потрібні кошти.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він є рідним братом ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_6 Відомо, що ОСОБА_1 жила з батьками, а потім квартиру приватизували на батька, мати та позивача ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_6 з чоловіком проживали в ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_6 все частіше почала приходили до батьків на квартиру та залишатися ночувати. У ОСОБА_1 в квартирі була кімната , де знаходились її особисті речі та швейна машинка. Після народження сина ОСОБА_1 перейшла проживати в квартиру ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті матері, позивачка ходила до батька. В лютому 2015 року ОСОБА_1 повідомила, що не може потрапити в квартиру до батька. Перешкоджали користуватися квартирою як ОСОБА_6 так як ОСОБА_5, остання перешкоджала до вересня, так як у вересні виїхала в м. Харків. Після того, як вона в черговий раз не могла потрапити до батька в квартиру, ОСОБА_1 хвилювалася та через погане самопочуття зверталася до лікарні за допомогою.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що йому відомо про те що сторони по справі перебувають у неприязних відносинах. Відомо, що ОСОБА_6 доглядала за батьком. В ОСОБА_1 є своя квартира. Про те, що змінювалися замки в квартирі йому нічого не відомо. За рік він у квартирі був біля 10 раз. Коли ОСОБА_6 потрібна була допомога, вона дзвонила до нього, і він приїжджав та допомагав й підняти батька, він разом з ОСОБА_15 заносили його у ванну, возили у Вінницю в лікарню Ющенка. ОСОБА_1 в квартирі не бачив, знає про те, що у трьохкімнатній квартирі є її кімната, яка була закрита. Скільки він приходив, двері в квартиру можна було вільно відкривати та заходити. Підтвердити будь які обставини неприязних стосунків між сестрами не може. ОСОБА_6 жалілася йому, що ОСОБА_1 не допомагає доглядати батька.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що приходила зі своєю тіткою ОСОБА_1 в квартиру до її батька. ОСОБА_6 перешкоджала їм зайти в квартиру, а саме не могли відкрити двері, так як був встановлений ключ в замок або на дверях стоїть ОСОБА_6 Завжди, коли вони приходили, ОСОБА_6 говорила, що це її квартира. В квартирі холодно, в кімнату до батька ОСОБА_1 не пускала, не давала змоги користуватися туалетом, стояла в коридорі та виключала світло, щоб вони не могли пройти. Через постійні хвилювання, сварки через перешкоджання у праві користування квартирою в ОСОБА_1 погіршувалося самопочуття, підвищувався тиск, тому змушена була звертатися до лікарні за медичною допомогою.

Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить частково задовольнити враховуючи таке.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правиламист.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно дост.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

За правилом ч.3 ст. 319 ЦК усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є частковою власністю.

Відповідно де ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений статтею 358 ЦК України.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири (будинку) не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.12.2000 року, виданого на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради народних депутатів №4440 від 21.12.2000 року, позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/3 квартири №8 по вул. В.Трудова м. Жмеринка (а.с.10). Іншими співвласниками даної квартири являлись ОСОБА_7, який помер 18 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 324968 (а.с.14) та ОСОБА_8, яка померла 17.09.2009 року.

Трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 74,4 м2 належить позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності та відповідачу ОСОБА_6 В даній квартирі частка ОСОБА_1 складає 9/15, частка відповідача ОСОБА_6 1/15 (а.с.10).

Відповідно до копії довідки Комунального підприємства «Жмеринкакомунсервіс» №1957 від 22.06.2015 року (а.с.12) з 18.06.2015 року в квартирі по вул. В.Трудова, 8/8 в м. Жмеринка зареєстровані дві особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 та її син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.13).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.12.2012 року позовну заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в рівних частках по 1/2 частині за кожним право власності на нерухоме майно, а саме: на двокімнатну квартиру АДРЕСА_7, загальною площею 30,5 кв. м, житловою площею 20,5 кв. м, в тому числі 1-а кімната 12,3 кв. м, 2-а кімната 8,2 кв. м, кухня 6,7 кв. м, коридор 3,3 кв. м. В задоволенні зустрічного позову Жмеринської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про виселення з квартири відмовлено (а.с.18-19).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 17.01.2013 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06.12.2012 року скасоване в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_5 до Жмеринської міської ради про визнання права власності на жиле приміщення за набувальною давністю. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в позові ОСОБА_6, ОСОБА_5 до Жмеринської міської ради про визнання права власності на жиле приміщення за набувальною давністю. В решті рішення залишено без змін (а.с.20-21).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_7, про припинення права власності на 1/15 частини квартири, визнання права власності на 1/15 частину зазначеної квартири та усунення перешкод у володінні і користуванні майном, відмовлено (а.с.15-17).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 28.08.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2014 року залишено без змін (а.с.25-26).

Згідно копії довідки Жмеринської міжрай МСЕК до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 049146 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 є інвалідом третьої групи загального захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 1 липня 2016 року (а.с.27).

Згідно копії заповіту від 28.04.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_21, ОСОБА_7 все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буд належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповідав своїй дочці ОСОБА_6 (а.с. 96).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстрації речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.11.2013 року частка відповідача ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2 складає 1/15 (а.с.97).

Відповідно до копії довідки Комунального підприємства «Жмеринкакомунсервіс» №3137 від 03.11.2015 року (а.с. 98) в квартирі по вул. В.Трудова, 8/8 в м. Жмеринка зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_8, але по даній адресі не проживають. ОСОБА_6 проживає по даній адресі без реєстрації зі слів сусідів. Зазначене також підтверджується актом комісії в складі паспортиста ОСОБА_22 та майстра участка ОСОБА_23 за заявою ОСОБА_6 від 03.11.2015 року (а.с.100).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_7 до Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області від 13.03.2014 року заявник просив прийняти міри до його доньки ОСОБА_1, яка самовільно забрала його документи, а саме свідоцтво на право власності на житло та не повертає (а.с.105). Згідно листа Жмеринського РВ УМВС України у Вінницькій області від 24.03.2014 року ОСОБА_7 розяснено, що ОСОБА_1 являється частковим власником житла вказаного у свідоцтві про право власності, тому має безпосереднє право на користування даними документами (а.с.106).

Відповідач ОСОБА_6 здійснювала оплату за житлово комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій про їх сплату (а.с.107-119).

Згідно копії акту від 08.10.2015 року (а.с.126) встановлено, що 08.10.2015 року о 13 год. коли ОСОБА_1 в двері квартири АДРЕСА_2, то двері квартири були зачинені, та не змогла зайти до квартири, оскільки в неї відсутні ключі від вхідних дверей квартири (ОСОБА_6 та ОСОБА_5 поміняли замки, ключ не підходив), з квартири ніхто не відгукнувся, що також підтверджується актами від 18.09.2015 року (а.с.125) від 05.10.2015 року (а.с.122-123), від 20.11.2015 року (а.с.124).

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9 перебувала на стаціонарному лікуванні в Жмеринській ЦРЛ з 28.04.2015 року по 06.05.2015 року (а.с.134), з 19.05.2015 року по 26.05.2015 року (а.с. 135), та науково дослідному інституті реабілітації інвалідів ВНМУ ім. М.І. Пирогова з 14.04.2014 року по 29.04.2014 року (а.с. 127) з 27.01.2015 року по 12.02.2015 року (а.с.133), з 21.09.2015 року по 07.01.2015 року (а.с.136).

Відповідно до договору від 17.02.2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_15 укладали договір за яким ОСОБА_7 дозволяє, а ОСОБА_15 бере на себе обовязки про надання послуг (купання, переодягання, прогулки, прибирання в квартирі, приготування їжі, доставка харчових продуктів, ліків та всіх необхідних послуг які потребують для потреб нормального життя людини) по уходу за ОСОБА_7 у звязку з його похилим віком та хворобою як таким, що потребує постійного стороннього догляду (а.с.148).

Суд за клопотанням учасникам процесу надавав термін для їх примирення, якого сторони не досягли та факт подальшого перешкоджання ОСОБА_6 ОСОБА_1 увійти до квартири АДРЕСА_8 позивач підтвердила актами від 09.01.2016 року (а.с. 190), від 19.12.2015 року (а.с.191 -192), від 17.12.2015 року (а.с.193-196) від 20.12.2015 року (а.с.198-199), від 24.12.2015 року (а.с.200).

Відповідно до акта від 17.12.2015 року (а.с. 201-203) та розписки ОСОБА_1 остання 17.12.2015 року отримала від ОСОБА_6 ключ від нижнього замка вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 (а.с.204). Відповідно до актів від 09.01.2016 року, 17.12.2015 року та пояснень ОСОБА_1 даним ключем вона не може відкрити двері в звязку із наявністю ключа з внутрішньої сторони та верхній замок з внутрішньої сторони мав защіпку,яка не давала змогу відкрити верхній замок дверей.

Суд не приймає заперечення представника відповідачів ОСОБА_3 про те, що позивач ОСОБА_1 має іншу квартиру в якій проживає та не має реального наміру вселитися в спірну квартиру враховуючи таке.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суд зауважує, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Крім того, позивач пояснила, що вона шляхом перешкоджання відповідачами у користуванні її власністю, а саме спірною квартирою вона позбавлена також можливості займатися пошиттям одягу на швейній машинці, яка знаходиться в даній квартирі та про її знаходження не заперечував відповідач.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що власника житла має право використовувати це житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Оскільки позивач має беззаперечне право на користування 9/15 частиною спірного квартири на відповідній правовій підставі, не позбавлений цього права в законний спосіб, як власник цієї частини майна, має право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, зокрема використовувати свою частину квартири для власного проживання та вселитися у неї, тому суд вважає що позовні вимоги позивача про вселення слід задовольнити

Суд не приймає заперечення представника відповідача про те ,що відповідачі не чинили та не чинять до сьогодні будь- яких перешкод у користуванні спірною квартирою ОСОБА_1,так як це спростовується вищевстановленими обставинами справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд з урахуванням принципу справедливості та співмірності, усіх обставин справи у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідачів, які полягали у постійному та тривалому перешкоджанні у доступі до спірної квартири, користуванні нею, змушенні змінити звичний спосіб життя позивача, додавати зусиль для відновлення попереднього стану, організації своєї життєдіяльності, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду для відновлення своїх прав та розмір моральної шкоди, завданої кожним відповідачем, суд вважає, складає - 1000грн .

Враховуючи вищезазначене суд не приймає заперечення представника відповідача про не завдання моральної шкоди

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу.

Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", у відповідності з ст. 1 цього закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору і витрат, пов'язаних із розглядом справи. Враховуючи фактичну кількість затраченого часу представником позивача на ознайомлення з матеріалами справи, на підготовку та на представництво у судовому процесі, задоволенню підлягає сума 5000 грн.

Документально підтвердженим доказом надання правової допомоги у даній справі є участь представника позивача адвоката ОСОБА_2 у судовому засіданні, що підтверджується журналом судового засідання.

Оскільки , згідно з журналами судового засідання тривалість судових засідань проведених з вересня 2015 року по лютий 2016 року становила 9 год. 33 хв., граничний розмір компенсації витрат на участь представника в судовому засіданні визначається в розмірі 5263,96 грн. ( 1378 грн. х 40%/60 хв. х 573 хв.)

На підставі викладеного, відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати понесені нею на правову допомогу, які просить стягнути з відповідачів, а саме в розмірі 5000 грн. (а.с.60), тобто по 2500 грн. з кожного відповідача.

Згідност.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до задоволених позовних вимог.

З ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 730,80 грн. (а.с.1). Щодо вирішення питання про повернення позивачу безпідставно сплаченої суми судового збору в сумі 243,60 грн. суд вважає, що дана сума судового збору не підлягає поверненню, тому що сплачені відповідно до Закону України «Про судовий збір» щодо окремої самостійної вимоги, які суд вважає не повязані між собою, так як ставились позовні вимоги щодо стягнення не солідарно моральної шкоди, а щодо кожного відповідача із визначенням окремої суми та з обґрунтуванням завдання цієї шкоди кожної із сторін, яка в подальшому підлягає стягненню відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61,79,88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст.150,159 ЖК України, ст.ст. 23, 316,317, 319, 321,355, 356,369,379, 383, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою №8 по вул. В.Трудова,8 в м. Жмеринка Вінницької області шляхом вселення ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в квартиру АДРЕСА_9.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_10, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, моральну шкоду в розмірі 1 000 (однієї тисячі ) грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2500 ( дві тисячі пятсот) грн. та судовий збір в розмірі 487 ( чотириста вісімдесят сім) 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_10, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, моральну шкоду в розмірі 1 000 (однієї тисячі ) грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2500 ( дві тисячі пятсот) грн. та судовий збір в розмірі 487 ( чотириста вісімдесят сім) 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя