УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Карпенко С.О., Мостової Г.І., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області та Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області, Біляївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Одеській області, про позбавлення права користування відповідача ОСОБА_6 будинком з надвірними спорудами, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та її виселення. Позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що їм на праві власності належить зазначене спірне домоволодіння, до якого вселилась та була зареєстрована відповідач ОСОБА_6 без їх згоди, як власників. Через своє проживання за адресою спірного домоволодіння відповідач ОСОБА_6 чинить їм перешкоди у їх здійсненні права володіння, розпорядження та користування своєю власністю. Відповідач ОСОБА_6 у родинних відносинах ані з позивачами, ані з членами їх сімей не перебуває та ніколи не перебувала.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Позбавлено ОСОБА_6 права користування житловим будинком з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_6 з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду апеляційної інстанцій скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що позивачу ОСОБА_4 належить 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та позивачу ОСОБА_5 належить 1/4 частини цього домоволодіння.

З 11 листопада 2009 року за адресою спірного домоволодіння була зареєстрована відповідач ОСОБА_6 з дозволу та згоди ОСОБА_7, якому на той час належала 1/6 частина цього житлового будинку на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 березня 2009 року. В подальшому, вказане рішення було скасовано рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2013 року (а.с.8), а ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України).

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач ОСОБА_6 не набула самостійного права на житло або на користування спірним житлом, господарськими будівлями та спорудами з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України), оскільки не перебуває та не перебувала у родинних відносинах з позивачами чи членами їх сімей, а тому права позивачів мають бути захищені шляхом визнання відповідача ОСОБА_6 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням та усунення перешкод позивачам у користуванні житловим будинком з надвірними спорудами (у тому числі і літньою кухнею) шляхом її виселення.

Посилання заявника ОСОБА_6 у касаційній скарзі на те, що вона до спірного домоволодіння вселилась на законних підставах, а саме, за згодою ОСОБА_7 як співвласника на той час цього домоволодіння і проживала з ним однієї сім'єю без реєстрації шлюбу не має правового значення, оскільки судове рішення, за яким було визнано за ОСОБА_7 право власності на спірне домоволодіння було скасовано та у задоволенні позову останньому було відмовлено, власниками спірного домоволодіння є позивачі у відповідних частках.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова