АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/980/16 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання недійсним заповіту,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання недійсним заповіту.

В позовній заяві вказав, що він є спадкоємцем майна батька ОСОБА_4, який помер 26 травня 2014 року.

Із заявою про прийняття спадщини вчасно не звернувся, так як перебував на роботі за межами України.

Після повернення в Україну дізнався про наявність заповіту, згідно якого ОСОБА_4 заповів усе своє майно ОСОБА_1

Заповіт є недійсним, так як батько був інвалідом по зору і не міг бачити документ, який підписує.

Просив визнати пропущений строк для прийняття спадщини з поважної причини і визначити додатковий строк та визнати заповіт ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1 недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року вирішено:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання недійсним заповіту відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано всіх обставин по справі, порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Зокрема, судом не взято до уваги відсутність посвідченого напису на оскаржуваному заповіті, що є порушенням п. 2.11 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи наступні обставини справи.

26 травня 2014 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується відомостями, викладеними у відповіді Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 154/01-16 від 21 січня 2016 року.

Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем по закону після смерті батька ОСОБА_4

23 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою № 2640/02-14 державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 23 жовтня 2015 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що спадкоємець пропустив термін для прийняття спадщини, встановлений статтями 1268, 1272 ЦК україни, та через те, що існує інший спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину - ОСОБА_1

Також встановлено, що 26 червня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт на ОСОБА_1, що стверджується оглянутим в суді першої інстанції оригіналом заповіту, копію якого долучено до матеріалів справи.

01 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом №813, однак постановою №1712/02-14 від 01 липня 2015 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що заповіт посвідчений з порушенням та дотриманням форми згідно статтями 207, 1247 ЦК України, що перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, не доведено наявності об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, що свідчить про неповажність пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення суду в цій частині не оскаржуються, а тому в силу вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України не розглядається судом апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту від 26 червня 2013 року недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт ОСОБА_4 складено відповідно вимог ст.ст. 1247, 1248, 1251 ЦК України, волевиявлення заповідача ОСОБА_4 було вільним і відповідало його волі, що виключає можливість визнання заповіту недійсним відповідно до частин першої та другої ст.1257 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам Закону.

Так судом вірно встановлено, що спірний заповіт посвідчено 26 червня 2013 року в житловому будинку по вул. Стецька, 31 в с. В.Глибочок.

За дорученням заповідача ОСОБА_4, у звязку з поганим зором, текст заповіту йому прочитано вголос свідками і підписано заповідачем власноручно.

Заповіт підписаний заповідачем у присутності сільського голови та двох свідків, які підтвердили, що заповідач усвідомлює значення своїх дій, має добру пам'ять і може вільно керувати своїми діями на користь обумовленого ним спадкоємця і робить це вільно.

Заповіт зареєстровано в реєстрі за №127, посвідчено підписом Великоглибочецького сільського голови та скріплено печаткою Великоглибочецької сілької ради.

Згідно з витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 28 жовтня 2014 року за №38747672, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис реєстрацію заповіту; номер у Спадковому реєстрі 55136847; місце посвідчення Тернопільська обл., Великоглибочецька сільська рада Тернопільського району; дата посвідчення 26 червня 2013 року; місце зберігання Великоглибочецька сільська рада Тернопільського району, с. Великий Глибочок, заповідач ОСОБА_4; дата та час реєстрації 14 жовтня 2013 року, 16:35; реєстратор Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в спірному заповіті виражено волевиявлення заповідача.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що в порушення п. 2.11 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування на оскаржуваному заповіті не було вчинено посвідченого напису, не спростовують висновку суду щодо відповідності спірного заповіту вимогам закону.

Ці доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, який дав їм належну правову оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Згідно з п. 2.11 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування посвідчення заповітів, засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, засвідчення справжності підпису на документах, видача дубліката посвідченого документа здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою органу місцевого самоврядування і скріплюються гербовою печаткою відповідного органу місцевого самоврядування. Посвідчувальний напис повинен бути написаний зрозуміло, чітко, без підчисток. Для застосування посвідчувальних написів можуть використовуватись штампи з текстом відповідного напису. Посвідчувальний напис на заповіті вміщується після підпису громадянина на тій самій сторінці чи на звороті документа. Якщо посвідчувальний напис не вміщується на нотаріально оформлюваному документі, він має бути продовжений на прикріпленому до документа аркуші паперу. У цьому випадку аркуші, на яких викладено текст документа, і аркуш із продовженням посвідчувального напису скріплюються у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності. Аркуші повинні бути пронумеровані, кількість їх засвідчена підписом посадової особи органу місцевого самоврядування, скріпленим печаткою цього органу.

Судом установлено, що на оспорюваному заповіті посвідчувальний напис відсутній.

Зокрема суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що недотримання вимоги норм щодо посвідчення заповіту, які передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, не може мати будь-яких негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла, оскільки таке застосування норм права було б порушенням принципу розумності, добросовісності і справедливості, призвело б до нехтування останньою волею заповідача.

Визнання заповіту недійсним із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які зазначено у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту кваліфікація заповіту як недійсного з підстав, що прямо не передбачені цією статтею та нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у звязку з його смертю.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що недотримання Великоглибочецьким сільським головою, який посвідчував оспорюваний заповіт, вимог Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, не може мати наслідком визнання цього заповіту недійсним.

Отже, судом першої інстанції всебічно і повно було досліджено та оцінено усі надані сторонами докази, вірно і об'єктивно з'ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: