АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 та відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Ле Гранд Делюкс Тур» про визнання події страховим випадком та стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Ле Гранд Делюкс Тур» про визнання події страховим випадком та стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Зазначив, що позивач негайно після виписки з лікарні, куди потрапив в зв'язку з госпіталізацією, за вказаним в договорі контактним номером телефону повідомив страховика про настання страхового випадку. В ході телефонної розмови представником відповідача, всупереч покладених на нього обов'язків, не було повідомлено ОСОБА_3 номер запису повідомлення в журналі реєстрації, а лише зазначено про необхідність з'явитися за місцезнаходженням страховика у місті Києві для написання заяви про настання страхового випадку. Посилається на те, що повідомлення відповідача про настання страхового випадку не в день госпіталізації 01 квітня 2015 року, а після виписки 14 квітня 2015 року, було зумовлено неможливістю такого повідомлення у зв'язку з оперуванням позивача, що судом першої інстанції не взято до уваги. Вимога укладеного договору страхування щодо письмового повідомлення про настання страхового випадку протягом двох днів з моменту телефонного повідомлення також не була виконана з поважних причин, оскільки на наступний день після телефонної розмови стан здоров'я ОСОБА_3 погіршився та він повторно був госпіталізований і перебував на стаціонарному лікуванні до 24 квітня 2015 року. Вказав також, що 23 квітня 2015 року дружина позивача, яка за договором є застрахованою собою, підписала у позивача заяву про настання страхового випадку та подала її до офісу страховика в місті Києві. Таким чином, вважає, що пропуск строку для повідомлення про настання страхового випадку та на подання письмової заяви відбувся з поважних причин, що судом першої інстанції не було враховано. Зазначив, що поза увагою суду залишилося також і те, що при поданні заяви про настання страхового випадку дружина позивача додала до заяви всі наявні на той момент документи, а тому відмова у виплаті страхового відшкодування з даних підстав є необґрунтованою.

Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року змінити, зазначивши в мотивувальній частині рішення про те, що подія перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в період з 01 квітня 2015 року по 14 квітня 2015 року не є страховим випадком.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, дійшовши по суті вірного рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, не навів всіх мотивів для прийняття такого рішення. Судом зроблено помилковий висновок про те, що відповідач не оспорює той факт, що перебування страхувальника у лікувальному закладі є страховим випадком, оскільки відповідач проти вказаної обставини заперечує. Поза увагою суду залишилося що, за умовами договору, страховою подією є, зокрема, вимушена та непередбачувана відмова від поїздки внаслідок хвороби або травми подорожуючого, в той час як планова госпіталізація не є страховим випадком. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово лікувався з приводу гострого панкреатиту, тобто, мав постійні проблеми зі здоров'ям, його госпіталізація з даним діагнозом не може вважатися непередбачуваною хворобою та не є страховою подією. Суд першої інстанції також не врахував те, що позивач при укладенні договору з відповідачем не повідомив всю необхідну інформацію щодо свого стану здоров'я, тобто, порушив положення Правил добровільного страхування фінансових ризиків. Вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з урахуванням наведених обставин, повинно містити висновки про безпідставність позовних вимог з огляду на те, що подія перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в період з 01 квітня 2015 року по 14 квітня 2015 року не є страховим випадком.

В судовому засіданні представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» ОСОБА_8 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечувала, вважала їх безпідставними.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача..

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Ле Гранд Делюкс Тур» в судове засідання також не з»явився. Товариство надіслало на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір № UF/FR/19 добровільного страхування фінансових ризиків при відмові від подорожі та/або поїздки.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що його предметом є майновий інтерес страхувальника, пов'язаний з фінансовими витратами страхувальника в результаті відмови або зміни строків від подорожі та/або поїздки.

Згідно даного договору застрахованими особами є: ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. Страхова сума на кожну застраховану особу складає 15000,0 грн., а в загальному - 60000,0 грн., з франшизою 750,0 грн. кожна.

Згідно видаткової накладної № 4 від 19 грудня 2014 року позивачем у третьої особи було придбано авіаквитки за маршрутом Київ - Маямі - Київ з датою: 24 квітня 2015 року - 12 травня 2015 року, загальною вартістю 58122,0 грн..

Як вбачається з виписок із медичної картки хворого ОСОБА_3 в період з 01 по 14 квітня 2015 року, він був госпіталізований до лікувального закладу та знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні № 2 КМУ міської лікарні № 1 м. Краматорська.

14 квітня 2015 року позивач повідомив відповідача про настання страхової події по телефону, що підтверджується розшифровкою дзвінків ПАТ «Укртелеком».

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивач був повторно госпіталізований на період з 16 квітня по 24 квітня 2015 року.

З письмовою заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 звернувся до відповідача 23 квітня 2015 року.

Листом № 513 від 08 травня 2015 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 15.9.5. договору, так як страхувальник, в порушення п. 13.3. договору, звернувся з заявою про настання страхового випадку з порушенням строку визначеного договором та в порушення п. 15.3. не надав в повному обсязі документів для виплати страхового відшкодування.

Звертаючись до суду з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про визнання події страховим випадком та стягнення страхового відшкодування ОСОБА_3 посилався на те, що подія його перебування на стаціонарному лікуванні в Комунальній медичній установі «Міська лікарня №1» м. Краматорськ Донецької області з 01 по 14 квітня 2015 року є страховим випадком, а тому є підстави для стягнення з відповідача вартості квитків в сумі 56 996,4 грн. та судових витрат по справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що при повідомленні про настання страхової події позивачем було допущено порушення умов договору в частині строків повідомлення та не надано відповідачу всіх необхідних документів, які підлягали обов'язковому наданню, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, а доводи апеляційних скарг правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 по 14 квітня 2015 року позивач ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальній медичній установі «Міська лікарня №1» м. Краматорськ Донецької області, в зв'язку з чим не відбулася запланована ним та його родиною на період з 24 квітня 2015 року по 12 травня 2015 року подорож до Сполучених Штатів Америки.

Майновий інтерес ОСОБА_12, пов'язаний з фінансовими втратами у результаті можливої відмови від подорожі чи зміни її строків був застрахований за договором № UF/FR/19 добровільного страхування фінансових ризиків при відмові від подорожі та/або поїздки, укладеним з відповідачем.

В силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вказаний договір підписано сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні та згоду з усіма його умовами.

За змістом ст. 16 Закону України «Про страхування», договором страхування є письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату

страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 6 укладеного між сторонами договору було передбачено, що страховим випадком є: вимушена, не передбачена відмова від поїздки внаслідок: смерті подорожуючого; хвороби або травми подорожуючого, смерті найближчих родичів подорожуючого, хвороби або травми найближчих родичів подорожуючого; неможливості приїзду подорожуючого або родичів, що подорожують разом з ним, до місця відправлення внаслідок стихійного лиха, аварії, катастрофи, протиправних дій третіх осіб; непередбаченої участі подорожуючого у слідчих або судових справах.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Відповідно до підпункту 13.3.3. пункту 13.3. договору, страхувальник зобов'язаний протягом 24 годин після того, як йому стане відомо або повинно було стати відомо про виявлення збитку (не враховуючи вихідних та святкових днів), повідомити страховика про настання страхового випадку, з наступною письмовою заявою. При усному повідомленні страховика або при повідомленні за телефоном, одержати та зафіксувати номер запису в журналі реєстрації заяв про страховий випадок, повідомлений заявнику представником страховика. При відсутності у заявника такого номеру запису повідомлення може вважатися не отриманим страховим.

Підпунктом 13.3.4 договору визначено, що страхувальник зобов'язаний також підтвердити письмово зазначене у п. 13.3.3. договору повідомлення, якщо воно було зроблено в усній формі або за телефоном, протягом 2-х робочих днів після того, як йому стало відомо про настання страхового випадку.

Факт повідомлення позивачем страховика про настання події, що має ознаки страхової, за телефоном 14 квітня 2015 року, а письмово 23 квітня 2015 року, достовірно встановлений та підтверджується матеріалами справи, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3 було пропущено передбачені договором строки для належного повідомлення страховика про настання випадку, що має ознаки страхового.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування повинен містити, зокрема, умови здійснення страхової виплати.

Статтею 25 даного Закону передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Порядок та умови виплати страхового відшкодування визначені в розділі 15 договору № UF/FR/19.

Відповідно до положень п.п. 15.1.-15.2. договору, страховик здійснює виплату страхового відшкодування після оформлення та підписання страхового акту, який оформлюється на підставі письмової заяви страхувальника і документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, його причини та обставини, а також розмір заподіяного збитку.

Згідно п. 15.3. договору основними документами на підставі яких приймається рішення про виплату страхового відшкодування є, зокрема, документи, що підтверджують відмову туристичної фірми або транспортних та інших закладів у відшкодуванні всієї або частини вартості поїздки та проїзних квитків або документи, що підтверджують повну або часткову компенсацію таких витрат страхувальнику (подорожуючому).

Підпунктом 13.3.4 договору передбачено, що в поданій письмовій заяві про настання страхового випадку зазначаються причини та обставини виникнення збитку, опис дій, здійснених страхувальником (подорожуючим) при настанні страхового випадку, відомої інформації про винних та свідків. До листа необхідно додати наявні документи компетентних органів, що підтверджують інформацію повідомлену страхувальником (подорожуючим).

Так як ОСОБА_3 при поданні страховику заяви про настання страхового випадку не було виконано умови договору в частині надання документів, необхідних для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невиконання позивачем покладених на нього за договором № UF/FR/19 зобов'язань.

За правилами ст. 26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування може бути, зокрема, несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Пунктом 15.9 договору також передбачено, що підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником, подорожуючим (його представником) страховика про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, а також невиконання страхувальником зобов'язань, зазначених в пунктах 13.2 - 13.3 договору, якщо це сприяло настанню страхового випадку або збільшенню збитків.

Положеннями пункту 13.3 договору було встановлено, що при настанні події, в зв'язку з якою страхувальник має намір звернутися до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, страхувальник зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку.

З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_3 було порушено як вимоги договору щодо своєчасного повідомлення про настання події, яка має ознаки страхового випадку, так і не надано страховику документів, які підтверджують відмову у відшкодуванні всієї чи часткової вартості поїздки і проїзних квитків або компенсації таких витрат страхувальнику, що свідчить також про те, що позивачем не було вчинено дій, спрямованих на отримання часткового відшкодування вартості поїздки та квитків, тобто заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку, як про те зазначено в пункті 13.3 Договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність відмови страховика Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» у виплаті ОСОБА_3 страхового відшкодування за договором № UF/FR/19 добровільного страхування фінансових ризиків та відсутність правових підстав для стягнення з відповідача вартості квитків в сумі 56 996,40 грн..

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про те, що пропуск 24-х годинного строку повідомлення страховика про настання страхового випадку по телефону відбувся з поважної причини, якою є госпіталізація позивача до лікарні, не приймаються до уваги колегією суддів з наступних підстав.

З наявної в матеріалах справи виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3, який перебував на стаціонарному лікуванні з 01 квітня 2015 року по 14 квітня 2015 року, вбачається, що стан хворого охарактеризований як середньої тяжкості, госпіталізований він був зі скаргами на біль у животі та загальне погане самопочуття, проте, у вказаній виписці не зазначено симптомів захворювання, в зв'язку з якими неможливо здійснити телефонне повідомлення.

Також з виписки встановлено, що у хворого був післяопераційний період протягом приблизно десяти днів, проте як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі не зазначено обґрунтувань обставин, у зв'язку якими за період після операції та до остаточної виписки позивач не здійснив телефонного повідомлення страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Не повідомлено відповідача про настання страхового випадку і дружиною позивача, яка є застрахованою особою за договором, та не була позбавлена можливості здійснити таке повідомлення, хоча, в подальшому, саме вона подавала документи від імені ОСОБА_3, про що зазначено в позовній заяві.

Крім того, положеннями пункту 13.3 також передбачено, що письмове підтвердження настання страхової події повинно бути поданим протягом 2-х робочих днів після того, як стало відомо про настання страхової події.

Позивачем не підтверджено вчинення жодних дій на виконання вказаних умов договору в період між випискою з лікарні 14 квітня та повторною госпіталізацією 16 квітня 2015 року.

Зі змісту підпункту 13.3.4 договору вбачається, що письмове підтвердження настання страхового випадку може бути викладене в листі, до якого додаються наявні документи компетентних органів, що підтверджують інформацію, повідомлену страхувальником.

Тобто, ОСОБА_3 не був позбавлений можливості письмово підтвердити настання страхового випадку шляхом направлення листа, що не суперечить змісту підпункту 13.3.4 договору.

Не впливають на правильність висновків суду першої інстанції посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент подання заяви про виплату страхового відшкодування позивачем не було отримано відповіді від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ле Гранд Делюкс Тур» щодо можливого повернення вартості квитків, а тому до заяви було додано лише наявні на той момент документи, з огляду на наступне.

Так, обов'язок подати страховику, у разі настання страхової події, документи, що підтверджують відмову туристичної фірми або транспортних та інших закладів у відшкодуванні всієї або частини вартості поїздки та проїзних квитків або документи, що підтверджують повну або часткову компенсацію таких витрат страхувальнику, передбачений умовами укладеного між сторонами договору, з якими позивач погодився, про що свідчить підписання ним договору.

Підпунктом 13.3.1 договору передбачено також обов'язок страхувальника вживати заходи, спрямовані на зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку.

Разом з цим, позивачем не підтверджено за допомогою належних та допустимих доказів, що з моменту настання страхового випадку він чи його дружина, на ім'я якої також було придбано квиток, вчинили дії, спрямовані на отримання повної чи часткової компенсації вартості проїзних документів.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що документи щодо відшкодування вартості проїзних квитків були відсутні при розгляді справи в суді першої інстанції, проте будуть надані в ході апеляційного розгляду, суперечать змісту ст. 303 ЦПК України, у відповідності до якої апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

Безпідставними є твердження апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» щодо помилковості висновку суду першої інстанції в частині визнання відповідачем того факту, що перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в період з 01 по 14 квітня 15 року є страховим випадком, оскільки дані твердження спростовуються матеріалами справи.

Так, зі змісту листа Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» № 513 від 08 травня 2015 року про відмову у виплаті страхового відшкодування, вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування не з підстав того, що повідомлена ним подія не є страховим випадком, а у зв'язку з порушенням умов договору № UF/FR/19 в частині своєчасного повідомлення про настання події та надання необхідних документів.

Також з матеріалів справи вбачається, в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач прямо не зазначав, що вказана у позовній заяві подія не є страховим випадком та доводів в обґрунтування цього не наводив.

В поданих запереченнях посилався на те, що не вважається страховою подією планова госпіталізація, проте доводів щодо того, що перебування ОСОБА_3 на лікуванні в період з 01 по 14 квітня 15 року варто вважати плановою госпіталізацією також не вказав. З наданих медичних документів вбачається, що позивач був госпіталізований ургентно, а не планово.

З журналу судового засідання від 18 лютого 2016 року вбачається, що на запитання суду стосовно підстав відмови у виплаті відшкодування представник відповідача повідомив про порушення позивачем строків повідомлення про настання страхового випадку.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили, що між Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» та позивачем в суді першої інстанції існував спір з приводу того, чи є госпіталізація ОСОБА_3 страховим випадком.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційних скарг представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 та відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: