22-ц/775/768/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Вайновська О.Є.
Єдиний унікальний номер 222/253/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/768/2016(м)
Категорія 32 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Мальцевої Є.Є.,

секретар Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» та ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» про стягнення моральної шкоди завданої смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року позивачка звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» посилаючись на те, що її чоловік та батько дитини ОСОБА_4 при виконанні робіт на даху будівлі вакуум насосної станції № 1 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 року внаслідок розриву снаряду, який влучив у дах. Просила і з посиланням на ч. 2 ст. 1168 ЦК України стягнути на свою користь в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина завдану моральну шкоду в розмірі по 250 тисяч гривень кожному.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_4, на користь та в інтересах ОСОБА_2 в сумі 40 000 грн., на користь ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 60 000 грн., а разом - 100 000 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» на користь держави судовий збір в сумі 1 102 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідач приватне акціонерне товариство «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Позивачка ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просить рішення суду змінити та стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, завданої їй та неповнолітньому ОСОБА_3, по 90 000 грн. кожному.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмою (а.с. 186-187), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно відхилити з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що у зв'язку з загибеллю близької людини під час нещасного випадку на виробництві членам сім'ї загиблого завдана моральна шкода, право на відшкодування якої, за рахунок коштів підприємства, регулюється нормами ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи спір місцевий суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як встановлено судом першої інстанції, загиблий ОСОБА_4 з 13 серпня 2002 року працював у приватному акціонерному товаристві «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» гірничим майстром підземних робіт з повним робочим днем під землею.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року в 1 зміну ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приблизно об 11 год. 45 хв. знаходились на даху будівлі вакуум насосної станції № 1 для виконання робіт по огляду та прибиранню сміття. Під час виконання цих робіт о 12 год. 10 хв. внаслідок прямого влучення снаряду в дах станції стався вибух і займання, що призвело до миттєвого руйнування будівлі. Ударною хвилею ОСОБА_4 відкинуло на вцілілу ділянку даху. Йому було надано першу невідкладну медичну допомогу та направлено машиною швидкої допомоги до лікарні де він помер о 13 год. 30 хв.

За результатами розслідування цього нещасного випадку був складений акт за формою Н-1 за № 29 від 28 листопада 2014 року в якому зазначено, що основною причиною настання нещасного випадку є тимчасове перебування в зоні бойових дій, а супутніми причинами визнано технічні причини: незадовільний технічний стан виробничих об'єктів, будівель, споруд, комунікацій, території внаслідок їх пошкодження, в тому числі покрівлі блоку приміщень, в результаті неодноразових артилерійських обстрілів під час проведення АТО (а.с. 10-13, 14-16).

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються умови розумності та справедливості.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області від 20 липня 2007 року, актовий запис № 112 (а.с. 5).

Неповнолітній ОСОБА_3, в інтересах якого звертається до суду позивачка, є сином ОСОБА_4, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 6).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі №6-123цс12 та від 13 листопада 2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю членам сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів підприємства, оскільки відповідно до висновків комісії з розслідування нещасного випадку внаслідок якого настала смерть ОСОБА_4, цей нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. Одночасно з такою причиною нещасного випадку як перебування підприємства в зоні бойових дій під час АТО, зазначені й інші технічні причини його настання - незадовільний стан виробничих об'єктів будівель, споруд, інженерних комунікацій, території, на яких ОСОБА_4 виконував виробничі завдання.

Крім того, відповідач в силу положень ст. 153 КЗпП України зобов'язаний забезпечувати для робітників шахти, навіть в таких умовах, безпечні умови праці на підприємстві.

Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» встановлює, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та частиною третьою ст. 13 цього Закону на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Таким чином, оскільки смерть ОСОБА_4 настала під час виконання ним своїх трудових обов'язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка та її неповнолітній син внаслідок смерті чоловіка і батька в результаті нещасного випадку на виробництві, зазнали моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на їх користь, як з винної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходив з принципів розумності та справедливості, врахував фактичні обставини справи, глибину, характер і тривалість страждань, ступінь вини відповідача, бездіяльність якого носила вторинний характер, а основною причиною нещасного випадку визначено перебування в зоні військових дій.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі заперечував проти визначеного судом розміру моральної шкоди, посилаючись на недоведеність факту спричинення такої шкоди.

Проте з такими доводами апеляційної скарги погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди.

Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у статті 57 ЦПК України. До таких доказів належить висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з частиною другою статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала відповідні докази завдання їй моральної шкоди, довела цими доказами певний її розмір і не просила суд про призначення відповідної експертизи, а тому суд першої інстанції не мав підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (зокрема статтями 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування.

Відповідач, який не погоджувався з доводами позивачки про розмір моральної шкоди, визначеної позивачкою, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи. Проте таким правом не скористався, а тому доводи апеляційного скарги щодо недоведеності факту спричинення моральної шкоди та її розміру є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції встановивши факт заподіяння позивачці та її дитині моральної шкоди внаслідок смерті близької людини, враховуючи глибину та тяжкість душевних страждань та виходячи з засад розумності і справедливості, правильно стягнув з підприємства на її користь грошову компенсацію у розмірі 40 000 і 60 000 грн. відповідно.

Суд також врахував при визначені розміру відшкодування те, що відповідач після настання нещасного випадку прийняв заходи для зменшення моральних страждань позивачки, перерахувавши їй нецільову благодійну допомогу в сумі 166 487 грн. 20 коп.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуально права, які є підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Є безпідставними доводи і апеляційної скарги позивачки, які вищезазначені висновки суду не спростовують та зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо присуджених сум відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 03 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

Є.Є. Мальцева