АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2761/16 Головуючий 1-ї інстанції - Каращук Т.О.
Справа : 2-2025/3616/12 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : житлове.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Кокоші В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року по справі за позовом Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_2, ОСОБА_1, 3-ті особи на стороні позивача - Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лозівського міського відділу Головного управління МВС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2012 року Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» (далі Підприємство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та забов'язання сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лозівського міського відділу Головного управління МВС України зняти відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позову Підприємство посилалось на те, що ОСОБА_2 (квартиронаймач) та ОСОБА_1 зареєстровані в спірній квартирі, яка складається з кімнати площею 16,36 кв.м. і яка за даними бази Підприємства не приватизована.

Вказане житлове приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лозова Харківської області.

З 2005 року відповідачі за вищевказаною адресою не проживають та не сплачують рахунки за комунальні послуги.

Про теперішнє перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не відомо.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язано сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лозівського міського відділу Головного управління МВС України в Харківській області знати їх з реєстрації за вказаною адресою.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області суму сплаченого судового збору в розмірі 107,30 грн.- по 53,65 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у визнанні його таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, а також відсутність відомостей про належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи та отримання ними копії позовної заяви. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що рішення суду першої інстанції порушує права неповнолітньої дитини на житло, які гарантовані державою і передбачені Конвенцією про права дитини, Конституцією України, Законом України „Про охорону дитинства ".

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2005 року в спірній квартирі не проживають, житло за призначенням не використовують більш ніж 6 місяців без поважних причин, у зв'язку з чим у відповідності до ст.71 ЖК України вони втратили право користування житловим приміщенням у квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за цією адресою.

З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та не суперечать нормам чинного законодавства.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_2, яка з 21.07. 2005 року зареєстрована в указаній квартирі разом із сином ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

В спірній квартирі ОСОБА_2 не проживала з 2005 року, комунальні платежі не сплачувала, що підтверджується актом КП «Житлова управляюча компанія» та виписками із особових рахунків комунальних служб (а.с. 8, 12-19).

Доводи апелянта про те, що позивач не направляв відповідачу листи з попередженнями про існуючу заборгованість по комунальним платежам та стосовно не проживання є безпідставними, оскільки нормами житлового законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, не покладено на наймодавця обов'язку направлення вказаних попереджень перед зверненням до суду про визнання особи такою, що втратила право на житло..

Доказів того, що відповідачам чинились перешкоди в користуванні спірним житлом з боку наймодавця чи інших осіб, які б свідчили про вимушеність залишити спірну квартиру та поважність відсутності у спірній квартирі, апелянтом не надано.

Доказів звернення за життя ОСОБА_2 до суду за захистом свого права суду також не надано.

Не може бути підставою для скасування рішення суду і посилання апелянта на те, що рішенням суду порушується право дитини на житло, оскільки на момент ухвалення рішення він був неповнолітнім, дане законодавство стосується захисту інтересів дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, а у даному випадку ставиться питання про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, що не є вчиненням правочину та не є порушенням житлових прав особи, яка разом з матір'ю не проживала у спірному житловому приміщенні без поважних причин.

Діти наймача жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з наймачем.

Згідно з ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років вільно обирає собі місце проживання.

На момент вирішення спору в суді неповнолітньому ОСОБА_1 виповнилося 17 років і він мав можливість звернутись до наймодавця із заявою у якій повідомити про причини відсутності у житловому приміщенні та заявити про свої права на квартиру.

Згідно з вимогами діючого законодавства реєстрація особи за місцем її проживання є похідною від її права користування жилим приміщенням.

Згідно із ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців без поважних причин.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Роз'яснення, викладені у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, стосуються випадків, коли особі може бути відмовлено у захисті житлового права, якщо вона понад встановлені ст. 71 ЖК України строки не користується жилим приміщенням без поважних причин..

Установивши, що ОСОБА_2 з сином ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, добровільно покинули спірне приміщення і з 2005 року ( тобто - близько восьми років на момент звернення до суду) в спірній квартирі не проживають без поважних причин, за житло не сплачують, суд дійшов до правильного висновку про те, що вони втратили право користування житловим приміщенням в цій квартирі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд у порушення п.9 ст.74 ЦПК України не повідомив відповідачів про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі є безпідставними, оскільки таке повідомлення проводиться у випадку коли невідоме зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідачів.

Оскільки місце реєстрації відповідачів суду було відоме то повістки їм було направлено у відповідності п.5 ст.74 ЦПК України за адресою їх реєстрації. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційних скарг також не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду 1 інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді