Справа № 740/316/16-ц Провадження № 22-ц/795/840/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Діденко О. П. Доповідач - Євстафіїв О. К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва О.К.,
суддів:Страшного М.М., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:представників: ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відповідача КП «ВУКГ» - юриста Коровай Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів внаслідок порушення строків їх виплати та 3 % річних,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі КП «Виробниче управління комунального господарства» просить скасувати дане рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалити рішення про відмову у їх задоволенні.

У січні 2016 р. ОСОБА_5 пред'явив позов до КП «Виробниче управління комунального господарства», в якому, після уточнення позовних вимог, остаточно просив стягти з вказаного підприємства 64764 грн. 80 коп. середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку за період з 25.06.2014 р. по 27.01.2016 р., компенсацію втрати частини зарплати внаслідок порушення строків її виплати і 3% річних у сумі 511 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.03.2014 р. - в день звільнення позивача з посади начальника КП «Виробниче управління комунального господарства» з ним не було проведено остаточного розрахунку. Всі належні при звільненні суми ОСОБА_5 отримав 27.01.2016 р. - в результаті примусового виконання ВДВС Ніжинського міськрайонного управління юстиції рішення Ніжинського міськрайонного суду від 25.06.2014 р. по справі № 740/1629/14 за його позовом до КП «Виробниче управління комунального господарства» про стягнення заборгованості по оплаті праці, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період по 24.06.2014 р. та ін. Виходячи з визначеного цим рішенням розміру середньоденного заробітку позивача, за період затримки остаточного розрахунку з 25.06.2014 р. по 27.01.2016 р. йому належить середній заробіток у сумі 64764 грн. 80 коп. Відповідно до постанови Кабміну України від 21.02.2001 р. № 159, ОСОБА_5 належить компенсація втрати частини заборгованості по оплаті праці в сумі 9284 грн. 90 коп. у розмірі 7353 грн. 64 коп., яку обчислено виходячи з індексів інфляції за період з березня 2014 р. по грудень 2015 р. Крім того, за період затримки розрахунку при звільненні відповідач має сплатити позивачеві 3% річних у вищевказаній сумі.

Оскаржуваним рішенням, у якому ухвалою суду від 24.03.2016 р. виправлено арифметичну помилку, позов частково задоволено: з КП «Виробниче управління комунального господарства» на користь ОСОБА_5 стягнуто 40000 грн. 00 коп. середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку за період з 25.06.2014 р. по 27.01.2016 р., 5649 грн. 81 коп. компенсації втрати частини оплати праці внаслідок порушення строків її виплати, у решті вимог відмовлено; з відповідача до бюджету стягнуто 551 грн. 20 коп. судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- на порушення ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом І інстанції вирішено по суті даний позов незважаючи на те, що по тотожному позову судом постановлено рішення, яке набрало законної сили й виконано. Статтею 117 КЗпП України не передбачено відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності. Тож позовні вимоги у цій частині мають розглядатися відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»,

- місцевим судом проігноровано факт пропуску ОСОБА_5 строку звернення до суду з цим позовом,

- судом І інстанції не враховано, що у зв'язку з постановленням апеляційним судом Чернігівської області рішення від 01.12.2014 р. по справі № 740/3888-13-ц про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 до КП «Виробниче управління комунального господарства» про поновлення на роботі та ін. останнім законним днем звільнення позивача є 19.09.2013 р., у який остаточний розрахунок з ним проведено у повному обсязі.

У судовому засіданні представник КП «Виробниче управління комунального господарства» підтримала апеляційну скаргу, а представник ОСОБА_5 просив її відхилити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з н наступного.

Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що рішенням суду по справі № 740/1629/14, яке набрало законної сили, встановлено, що 28.03.2014 р. - в день звільнення позивача з роботи КП «Виробниче управління комунального господарства» не провело з ним остаточного розрахунку, у зв'язку з чим за період з 25.06.2014 р. - з наступного дня після періоду, за який рішенням по справі № 740/1629/14 з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, і по 27.01.2016 р. на його користь належить стягти середній заробіток за 318 робочих днів затримки у загальній сумі 40000 грн. 00 коп. з розрахунку середньоденного заробітку позивача до звільнення (до 25.06.2014 р.) у сумі 202 грн. 39 коп., пропорційно до задоволеної частини вимог позивача рішенням суду по справі № 740/1629/14 і до розміру спірної суми та виходячи з принципів співмірності й розумності. Також суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини оплати праці внаслідок порушення строків її виплати та про те, що чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено права позивача отримати від відповідача 3% річних з вказаних у позовній заяві підстав.

Суд не встановив підстав для задоволення апеляційної скарги.

Так, по справі встановлено наступне.

Розпорядженням секретаря Ніжинської міської ради від 19.09.2013 р. № 70 ОСОБА_5 звільнено з посади начальника КП «Виробниче управління комунального господарства», про що мається запис у трудовій книжці ОСОБА_5 (витяг з неї у т. 1 на а.с. 5 дослідженої апеляційним судом справи Ніжинського міськрайонного суду № 740/1629/14).

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05.02.2014 р. скасовано рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22.11.2013 р. та поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника КП «Виробниче управління комунального господарства» з 20.09.2013 р. і з цього підприємства на користь ОСОБА_5 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 34098 грн. 09 коп. (т. 1 арк. 162-166 справи Ніжинського міськрайонного суду № 740/1629/14, арк. даної справи 46).

На виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 05.02.2014 р. в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді начальника КП «Виробниче управління комунального господарства» розпорядженням секретаря Ніжинської міської ради від 06.02.2014 р. № 7 з 06.02.2014 р. він поновлений на роботі, що підтверджується копією цього розпорядження (а.с. 62).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 р. рішення Ніжинського міськрайонного суду від 22.11.2013 р. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 05.02.2014 р. скасовано і справу направлено до суду І інстанції на новий розгляд (копія цієї ухвали на а.с. 47-52). За результатами нового розгляду справи рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 01.12.2014 р., яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2015 р., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено, що підтверджено копіями цих судових рішень (а.с. 53-58, 60-61).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 25.06.2014 р. по справі № 740/1629/14, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 04.09.2014 р., з КП «Виробниче управління комунального господарства» на користь ОСОБА_5 за період з 28.03.2014 р. по 24.06.2014 р. стягнуто, серед іншого, 9284 грн. 90 коп. заборгованості по оплаті праці - зарплату, допомогу з тимчасової непрацездатності й компенсацію за невикористану відпустку за лютий-березень 2014 р. (обов'язкові платежі з цієї суми не утримано) і 10000 грн. 00 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період по 24.06.2014 р. (копія даного рішення на а.с. 132-136). Цим рішенням також встановлено, що ОСОБА_5 за лютий-березень 2014 р. належить заробітна плата у сумі 3013 грн. 97 коп. та допомога по тимчасовій непрацездатності - 4180 грн. 62 коп., але які конкретно суми і нарахування йому належать за кожен з цих місяців до видачі на руки, ні у рішенні, ні у наявних у справі доказах не деталізовано. У суді І інстанції сторони визнали, що дане рішення фактично й повністю виконано 27.01.2016 р.

Місцевим судом встановлено, що:

- середній заробіток за 318 робочих днів затримки остаточного розрахунку відповідача з позивачем за період з 25.06.2014 р. по 27.01.2016 р. становить 64360 грн. 02 коп., виходячи з середньоденного заробітку позивача за 2 місяці до його звільнення (до 28.03.2014 р.) у сумі 202 грн. 39 коп. У зв'язку з частковим задоволенням рішенням Ніжинського міськрайонного суду по справі № 740/1629/14 позовних вимог ОСОБА_5 розмір належного йому середнього заробітку за затримку відповідачем остаточного розрахунку з ним за спірний період належить зменшити до 40000 грн. 00 коп.,

- розмір компенсації втрати позивачем належної йому до видачі на руки заборгованості по оплаті праці внаслідок порушення відповідачем строків її сплати становить 5649 грн. 01 коп.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Факт затримки відповідачем остаточного розрахунку з позивачем з вини відповідача встановлено судовими рішеннями по справі № 740/1629/14 по спору між цими ж сторонами з цих же підстав, але за попередній період затримки остаточного розрахунку (по 24.06.2014 р.). Факт виплати відповідачем позивачеві всіх належних сум 27.01.2016 р. учасниками судового розгляду не оспорюються. Отже в силу ч.ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України дані факти не потребують доказування.

Спосіб визначення місцевим судом належних ОСОБА_5 середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку і компенсації втрати частини заборгованості по оплаті праці внаслідок порушення строків їх виплати та визначені місцевим судом їх розміри КП «Виробниче управління комунального господарства» в апеляційній скарзі не оспорює. В порядку ч. 3 ст. 303 ЦПК України для перевірки вказаних у цьому абзаці обставин справи і заперечень на позов у суді І інстанції (а.с. 36-40, 102-105, 159-163) апеляційний суд запропонував підприємству надати довідку про зарплату ОСОБА_5, допомогу з тимчасової непрацездатності й компенсацію за невикористану відпустку за лютий і березень 2014 р. з помісячною розшифровкою й розшифровкою нарахувань у кожному місяці (норма робочих днів, фактично відпрацьовано ОСОБА_5 робочих днів, суми нарахованої йому зарплати, допомоги з тимчасової непрацездатності, компенсації за невикористану відпустку тощо, разом нараховано, загальний розмір утримань, розмір нарахувань до видачі на руки й дата їх виплати; якщо нарахування виплачувалися частинами, то вказати дату виплати кожної частини боргу і її суму - а.с. 221). Проте таку довідку представник підприємства суду не надав, пославшись на відсутність на підприємстві відповідних даних у особовому рахунку по нарахування позивачеві зарплати.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються. Так:

- оскаржуване рішення постановлене без порушення ч. 2 ст. 223 ЦПК України, т.я. рішенням, що набрало законної сили й виконано, з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за затримку остаточного розрахунку не за спірний період, а за період, який передує спірному,

- посилання КП «Виробниче управління комунального господарства» на те, що статтею 117 КЗпП України не передбачено відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності, та що позовні вимоги у цій частині мають розглядатися відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», суперечать змістові цих норм права,

- ОСОБА_5 не пропущено встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду з цим позовом, т.я. він його пред'явив до спливу 3 місяців з дня виплати йому відповідачем заборгованості по оплаті праці,

- те, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 01.12.2014 р. по справі № 740/3888-13-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до КП «Виробниче управління комунального господарства» про поновлення на роботі та ін., у зв'язку з чим визнано законним день звільнення позивача з роботи з 19.09.2013 р., у який остаточний розрахунок з ним проведено у повному обсязі, не має юридичного значення для справи. Так, в період з 06.02.2014 р. по 28.03.2014 р. ОСОБА_5 перебував у трудових правовідносинах з КП «Виробниче управління комунального господарства». Тож в силу ст.ст. 1, 5 КЗпП України протягом цього періоду на нього, як і на відповідача, поширювалася дія всіх норм цього Кодексу.

Апеляційний суд не встановив підстав для застосування норми ч. 3 ст. 303 ЦПК України для вирішення цієї справи, а тому рішення суду І інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» відхилити, а рішення Ніжинського міськрайонного суду від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: