Провадження № 2/161/863/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.,

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 15.03.2013 року відповідач ОСОБА_2 під розписку позичила у неї грошові кошти у розмірі 2890 евро строком на шість місяців та зобовязалася сплачувати проценти в розмірі 57,8 евро щомісячно. До теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобовязання. Проценти за користування позикою відповідач перестала сплачувати з березня 2014 року, тобто до стягнення підлягають проценти починаючи з квітня 2014 року і на момент подання позову сума несплачених процентів становить 1098,2 евро. Просить суд стягнути на неї користь з відповідача ОСОБА_4 борг в сумі 2890 евро, що на момент подачі позову еквівалентно 73735,46 грн., проценти за користування позикою в сумі 1098,2 евро, що на момент подачі позову еквівалентно 28019,47 грн., а також понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснила, що від відповідачки грошові кошти на погашення заборгованості за договором позики від 15.03.2013 року вона не отримувала. Грошові кошти в сумі 5000 грн. та 300 доларів США відповідач їй передала на виконання своїх зобовязань за іншим договором позики договором від 18.02.2013 року, на підтвердження наявності якого вона (позивач) надала суду копію розписки, складеної ОСОБА_4 18.02.2013 року. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнала частково, суду пояснила, що дійсно 15.03.2013 року позичила у позивачки грошові кошти в сумі 2890 евро строком на шість місяців зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 57,8 евро на місяць, про що склала відповідну розписку. Проте, вона частково повернула позивачці грошові кошти за договором позики від 15.03.2013 року. Так, 15.02.2014 року в рахунок погашення вказаного боргу вона передала позивачці 300 доларів США та 5000 грн., про що позивач видала їй розписки про отримання коштів. 15.08.2014 року вона також передала позивачці в рахунок боргу 100 евро, проте позивач розписку про отримання цієї суми їй не дала. Відсотки за користування грошима вона сплачувала позивачці до листопада 2015 року, що підтверджується журналом розрахунків, який вона веде. На теперішній час вона винна ОСОБА_1 1845,55 евро основного боргу. Дійсно, раніше між нею та позивачкою існував ще й інший договір позики, за яким вона позичала у ОСОБА_1 грошові кошти в доларах та гривнях. Суму цією позики вона не памятає. За цією позикою вона з позивачкою розрахувалася повністю. Розписку про позику в сумі 10000 грн. та 1300 доларів США від 18.02.2013 року вона не складала, ця розписка підроблена.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 15.03.2013 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відбувся договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 2890 евро строком на шість місяців, а відповідач зобовязалася повернути суму позики та сплачувати проценти за користування позикою в розмірі 57,8 евро на місяць (а.с. 4).

Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач ОСОБА_2 умови договору позики не виконала, суму позики позивачці не повернула, проценти за користування позикою, починаючи з квітня 2014 року, не сплачувала.

За період з квітня 2014 року по грудень 2015 року сума процентів за користування позикою становить 1098,2 евро із розрахунку 57,8 евро процентів на місяць за 19 місяців (57,8 х19 = 1098,2).

Доводи відповідачки про сплату на користь ОСОБА_1 100 евро на погашення боргу та процентів за користування позикою за період з квітня 2014 року по жовтень 2015 року суд до уваги не приймає, оскільки позивачкою та її представником не надано належних та припустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Надані відповідачкою сторінки журналу, який вона, за її словами вела, для підрахунку платежів на користь ОСОБА_1Ю, суд до уваги не приймає, оскільки це не є належним та припустимим доказом у розумінні положень ст.ст. 58-60 ЦПК України.

Що стосується наданих відповідачкою копій розписок про отримання ОСОБА_1 від неї грошових коштів в сумі 300 доларів США та 5000 грн., то суд зазначає наступне.

В ході судового засідання судом було встановлено, що раніше, до укладення договору позики 15.03.2013 року, між сторонами також існували боргові зобовязання відповідач ОСОБА_4 позичала у позивачки ОСОБА_1 грошові кошти в гривнях та доларах США. Вказані обставини знаходять своє обєктивне підтвердження в поясненнях позивачки ОСОБА_1, а також самої відповідачки ОСОБА_2

З наданих відповідачкою копій розписок від 15.02.2014 року слідує, що ОСОБА_1 отримала від неї грошові кошти в сумі 300 доларів США та 5000 грн. в рахунок боргу (а.с. 34-35).

Проте з даних розписок не вбачається, що вони мають відношення саме до виконання боргового зобов»язання відповідачки ОСОБА_2 від 15.03.2013 року.

Крім того, 15.03.2013 року відповідачкою за договором позики були отримані грошові кошти в евро, а 15.02.2014 року кошти ОСОБА_1 передані у доларах США та гривнях, у відповідність до валюти позики дані розрахунки приведені не були, що також приводять суд до переконання про відношення даних виплат до іншого договору позики.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в заявленому нею розмірі на її користь з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 2890 евро, що еквівалентно 73735 грн. 46 коп., відсотки за користування позикою в сумі 1098,2 евро, що еквівалентно 28019,47 грн., а всього 3988,2 евро, що еквівалентно 101754 грн. 93 коп.

У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони всі понесені нею судові витрати, а тому витрати по сплаті судового збору у розмірі 988,60 грн., понесені позивачем (а.с. 1, 18), підлягають стягненню на її користь з відповідача ОСОБА_4

Також суд вважає за необхідне достягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 272,54 грн.

На підставі ст.ст. 526, 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 2890 евро, що еквівалентно 73735 грн. 46 коп., відсотки за користування позикою в сумі 1098,2 евро, що еквівалентно 28019,47 грн., а всього 3988,2 евро, що еквівалентно 101754 (сто одна тисяча сімсот тридцять пять) грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 988 (дев»ятьсот вісімдесят вісім) грн. 60 коп.

Достягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 272 (двісті сімдесят дві) грн. 54 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_6