Дата документу 23.09.2016 Справа № 554/4536/16-ц
Провадження № 4-с/554/56/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2016 року

Октябрський районний суд м. Полтави

у складі: головуючого судді Кулешової Л.В.

при секретарі Ткаченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно, скасування постанов, зобовязання вчинити певні дії, заінтересована особа ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року заявник звернувся до суду із зазначеною вище скаргою, в обґрунтування якої посилається на те, що на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 30 червня 2006 року по справі №2-3597/06 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 12.09.200 року народження в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 20.06.2006 року і до 12.09.2018 року до досягнення дочкою повноліття. На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист та постановою державного виконавця від 17.11.2009 року було відкрито виконавче провадження. 29.06.2010 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження. Проте, як зазначає заявник, вищевказаних постанов та інших документів по виконавчому провадженню він не отримував. Про те, що на його майно накладено арешт, він дізнався випадково, коли звернувся до Полтавського ВРЕР, після чого у ВДВС йому також повідомили про виконавче провадження №15892401 від 17.11.2009 року. Під час ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження заявником виявлено, що документи по ньому направлялись за іншою адресою, за якою заявник не проживає і ніколи не проживав. Також вказує, що за попередньою домовленістю із стягувачем ОСОБА_3 ним добровільно перераховувались на особистий картковий рахунок аліменти на утримання дитини, тому підстав для накладення арешту на його майно немає. Заявник просить визнати дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно ОСОБА_1 незаконними.; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.11.2009 року та постанову про накладення арешту на все майно від 29.06.2010 року, винесені Октябрським відділом ДВС ПМУЮ; зобовязати відділ ДВС ПМУЮ зняти арешт з всього майна ОСОБА_1, накладений згідно постанови державного виконавця від 29.06.2010 року по ВП №15892401.

У судовому засіданні заявник повністю підтримав вимоги скарги і просив їх задовольнити.

Представник Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції при розгляді скарги зазначила, що дії державного виконавця є законними і підстав для визнання їх неправомірними немає. Разом з цим вказала, що не заперечує проти скасування арешту, накладеного на майно боржника, оскільки на даний час жодної заборгованості по аліментах у боржника немає. Враховуючи наведене, а також доводи, викладені у письмових запереченнях на скаргу, державний виконавець просить відмовити у задоволенні скарги з підстав її необґрунтованості

Вислухавши пояснення заявника, державного виконавця, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час виникнення спірних правовідносин від 27.11.2009 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.2 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження №15892401 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-3597/06 від 10.07.2006 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7-9).

17 листопада 2009 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні №15892401 (а.с.9).

Копію вищезазначеної постанови направлено боржнику ОСОБА_1 за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_1.

29 червня 2010 року у звязку із наявністю у боржника станом на 01.07.2010 року заборгованості по аліментах понад 3 місяці у сумі 14783,72 грн. державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.6, 25-26, 65). Вказаною постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1, що підтверджується копіями витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.62-64).

В судовому засіданні заявник зазначив про те, що невірно зазначена адреса його місця проживання.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, державним виконавцем зазначено, що інша адреса проживання боржника була вказана помилково у виконавчому документі та цей факт був зясований пізніше, на момент відкриття виконавчого провадження про це відомо не було.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 проживає за адресою: пров.КрасінаАДРЕСА_2, м.Полтава (а.с.1). Натомість, у виконавчому листі по справі №2-3597/06 від 30.06.2006 року, виданому стягувачу 10.07.2006 року, адреса місця проживання боржника зазначена м.Полтава, провул.Красіна, 23, кв.1 (а.с.8), що є помилковим, внаслідок чого боржник не був обізнаний про відкрите виконавче провадження та щодо строків його добровільного виконання, дій та рішень державного виконавця.

У відповідності до ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст..30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений

постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону. Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою

кореспонденцією.

Суд бере до уваги те, що під час виконання рішення суду у ОСОБА_1 була наявна заборгованість по аліментах, що і викликало необхідність державному виконавцю накласти арешт на все його майно. Вказана заборгованість повністю не погашена, виконавче провадження не завершено. Так, згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 червня 2010 року станом на 01 липня 2010 року загальна заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 становила 14782,72 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.6).

Проте, виходячи із встановлених по справі обставин, вбачається, що старшим державним виконавцем Октябрського ВДВС ОСОБА_2 виконавчі дії спрямовані на примусове стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача були розпочаті за відсутності належних даних про те, що боржником було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження не була направлена боржнику за місцем його проживання, у зв*язку з чим боржник був позбавлений можливості вчинити дії, спрямовані на самостійне виконання рішення суду впродовж зазначеного у постанові семиденного строку.

Тому вимоги заявника є частково обґрунтованими, а саме в частині визнання незаконними дій старшого державного виконавця Октябрського відділу ДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_2 щодо накладення арешту та щодо скасування постанови від 29 червня 2010 року, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1

Щодо вимог заявника про визнання незаконними дій старшого державного виконавця Октябрського відділу ДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_2 щодо відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 листопада 2009 року, то вони не знаходять свого доказового підтвердження, оскільки дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження є законними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Тому зазначені вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім цього, заявник у своїй скарзі просив зобовязати відділ ДВС ПМУЮ зняти арешт з всього майна ОСОБА_1, накладений згідно постанови державного виконавця від 29 червня 2010 року по ВП №15892401.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про скасування постанови про накладення арешту, а тому вимоги щодо зобовязання зняти арешт суд вважає, як надміру заявлені.

Посилання державного виконавця на те, що між боржником та стягувачем існувала попередня домовленість по добровільній сплаті аліментів на картковий рахунок стягувача, а також наявність квитанцій про їх сплату не можна вважати безумовними доказом обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження, прийняті у ньому рішення, тощо.

У цьому контексті не знаходять свого підтвердження доводи державного виконавця щодо пропуску заявником строку на звернення із зазначеною скаргою, оскільки заявник дізнався про винесені державним виконавцем рішення лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 29 травня 2016 року.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з підстав, зазначених вище.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст.383-387, 218 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 листопада 2009 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29 червня 2010 року.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 29 червня 2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У задоволення інших вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : Л.В. Кулешова