Справа № 462/6023/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/2730/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Павлишина О.Ф., Ніткевича А.В.

секретар Фейір К.О.,

З участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 грудня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, Управління пенсійного фонду України в Залізничному районі м.Львова, ОСОБА_5,-

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням суду заяву задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_6, уродженець м.Львова, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов»язано міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини №602 від 15 лютого 2000 року, складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому.

Рішення суду оскаржила особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що вказаним рішення порушені її права та обов»язки, оскільки вона є єдиною дочкою померлого ОСОБА_6. Стверджує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуадльного права, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що подання заяви позивачем про встановлення факту викликане не лише метою отримання пенсії на утримання свого сина, але й успадкування в подальшому її неповнолітнім сином помешкання її батька ОСОБА_6 Вважає, що в матеріалах справи немає достатніх доказів, які б стверджували спільне виховання чи утримання дитини заявником та її батьком. Свідчення неповнолітнього ОСОБА_4 , на думку апелянта, необхідно розцінювати критично, оскільки він залежний від думки своєї матері ОСОБА_3 Вважає дивним той факт, що впродовж п»ятнадцяти років її батько визнаваши себе батьком ОСОБА_4 так і не оформив юридично значущий факт і не виявив бажання добровільно подати заяву в органи РАГС про реєстрацію встановлення батьківства. Стверджує, що в порушення роз»яснень наданих в п.6 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд не притягнув її до участі у справі, як заінтересовану особу. Вважає, що встановлення факту батьківства за заявою ОСОБА_3 пов»язане з вирішенням спору про право і не лише успадкування майна покійного батька, але й пенсії. Просить скасувати рішення та залишити заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства без розгляду з роз»ясненням права подати позов на загальних підставах.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_8, заперечення з приводу апеляційної скарги представника органу опіки та піклуваня Залізничної РА м.Львова, представника Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м.Львова Майхера М.І., ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що заявник ОСОБА_3 звернулася в суд про встановлення факту, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Метою встановлення зазначеного факту було те, щоб внести виправлення у свідоцтво про актовий запис народження дитини у графі «Батько». Свої вимоги пояснювала тим, що проживаючи однією сім»єю із ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу у них народився ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_10, проте запис про батька дитини органом реєстрації актів цивільного стану вчинено за її вказівкою відповідно до ст.55 КЗпШС України, тобто із слів матері, а саме в свідоцтві був здійснений запис щодо відомостей батька дитини «ОСОБА_6» ( прізвище батька заявниці).

З метою встановлення справедливості та з метою отримання пенсії по втраті годувальника вважала за необхідне встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 є батьком дитини, визнав себе батьком при житті. Про те, що у померлого була дочка їй відомо не було, а тому не зазначала таку заінтересованою особою.

Вирішуючи заяву, суд підставно посилався на приписи статті 256 ч.2 ЦПК України згідно якої в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На зазначене звернуто увагу у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та роз»яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір»ю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матір»ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Пунктом 15 абз.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз»яснено, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матір»ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Дотримуючись зазначених вище вимог діючого законодавства, суд першої інстанції на підставі зібраних доказів прийшов до вірного висновку про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В процесі слухання справи у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою дочки померлого ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 грудня 2015 року встановлено, що після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, а відтак між спадкоємцями виникає спір про право, який повинен вирішуватися у позовному провадженні, оскільки апелянт заперечує батьківство свого батька щодо ОСОБА_4

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» прописано, що спори про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов»язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

З пояснень сторін по справі встановлено, що у Франківському районному суді м.Львова перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2016 року.

Відповідно до статті 235 ч.6 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз»яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.4, 310, 314 ч.1 п.3, 315, 317, 319, 235 п.6 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 14 грудня 2015 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин