Справа № 605/240/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" червня 2016 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Лежигубській О.В. за участю позивача ОСОБА_1.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права на спадкове майно по закону,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради , в якому проситьвизнати за нею право на спадкове майно по закону, що залишилось після смерті її ближніх родичів, а саме на ? ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул.. Центральна10 с. Угринів Підгаєцького району Тернопільської області.

Зазначала, що її бабця ОСОБА_3 померла 28.12.1994 року, її мати ОСОБА_4 померла 25 грудня 2006 року, та 09 квітня 2008 року помер її дід ОСОБА_5.. Позивачка як спадкоємиця після смерті, бабці, матері та діда, має право на спадкове майно, яким на праві приватної власності належали частки у житловому будинку№ 10 по вул.. Центральна с. Угринів Підгаєцького району.Позивач постійно проживала у вказаному будинку із спадкодавцями. Після. їх смерті прийняла спадщину, шляхом вступу в управління та володіння цим спадковим майном так як продовжила проживати в ньому та користуватись всім майномспадкодавців.. Однак оформити прийняття спадшини немає можливості, оскільки правовстановлюючий документ на спірний будинок, свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок видано на імя єдиного спадкодавця ОСОБА_5. Також вона не може прийняти спадщину, що залишилась після смерті її діда в склад якої входить земельна ділянка розміром 0,91 га що знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради у звязку з відмовою нотаріусаз тих підстав що відсутній правовстановлюючий документ. Через зазначені перешкоди вона ОСОБА_1 була позбавлена можливості прийняти спадщину за законом після смерті своїх ближніх родичів, а тому змушена звернутись із даним позовом в суд..

При розгляді справи позивач ОСОБА_1 заявлений позов з урахуванням уточнених позовних вимог підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити.Також позивач вказала що у звязку з розбіжностями щодо прізвища діда в правовстановлюючих документах це перешкоджає встановленому порядку оформити їй прийняття спадщини оскільки у всіх документаї її дід є « Вирста» а в свідоцтві про його смерть записано помилково по прізвищу як « Верста»

Відповідач - представник ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не з'явився, подали заяву про визнання позову та розгляд спави за їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 28 грудня 1994 року, ОСОБА_3 померла. яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в житловому будинку за адресою вул.. Центральна 10 с. Угринів Підгаєцького району Після її смерті відкрилась спадщина на майно, яке складається в тому числі із частки житлового будинку з господарськими будівлями по вищезазначеній адресі, спадкоємцем за законом якого є чоловік ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_4.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до витягу з по господарської книги №2 ОСОБА_2 сільської ради станом на 1991-1995 роки № 475 від 28.12.2015 року у спадковому будинку № 10 по вулиці Центральна с. Угринів Підгаєцького району постійно, з дня забудови будинку і до дня смерті проживали і були зареєстровані:голова двору ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_3 їх дочка ОСОБА_4 та онука ОСОБА_4 тамара Мирославівна.

Спадковим майно є лише те майно, яке належало спадкодавцю на час його смерті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України (в редакції Закону 1963 року), чинної на час виникнення спірних правовідносин, предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживають спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року.

Ніким не оспорюється той факт, що на день смерті спадкодавця в будинку , що в с. Угринів вул.. Центральна,10 Підгаєцького району проживали подружжя Вирста разом з дочкою ОСОБА_4та разом з ними проживала гайдукевич Т.М.. Вказані обставини підтверджено,довідкою виданою виконкомом сільськоїх ради.

Таким чином, на день смерті ОСОБА_3 її право власності на частку в житловому будинку з господарськими будівлями по вулиці Центральна 10 с. Угринів було набуто у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, ст.. 549, 553 ЦК УРСР( в редакції 1963 р) спадкоємцями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 а тому зазначена ? ідеальної частини житлового будинку з господарськими будівлями входить до складу спадщини після їх смерті.

Згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного цивільно правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, нарішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця…, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті матеріОСОБА_4 , яка померла 25 грудня 2006 року, та після смертідід ОСОБА_6, який помер 09 квітня 2008 року, відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України прийняла спадкоємиця ОСОБА_1, яка постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини і протягом строку, визначеного законом, не заявила про відмову від неї, і спадкових прав не оформила,. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлено.

Законодавством України на момент відкриття спадщини (як і на сьогодні) не обмежено строк отримання успадкованого майна.

Оформити свої спадкові права на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5., позивач не може, так як підтвердженням права на житловий будинок є свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок від 18 серпня 1989 року Вказаним правовстановлюючим документом підтверджується, що житловий будинок з надвірними будівлями що вс. Угринів по вулиці Центральна № 10 належить до колгоспного двору що складається із трьох членів головою якого є ОСОБА_5

Згідно даних погосподарської книги в житловому будинку з господарськими будівлями в с. Угринів проживала та була зареєстрована з народження позивач.

За правилами ст.ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної вланості.

15 квітня 1991 року введено в дію Закон України „Про власність, яким передбачено право спільної сумісної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Відтак, з 15.04.1991 року позивач ОСОБА_1 набула рівного права користування та власності вказаним житлом з іншими членами сім'ї.

Підгаєцькою державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Центральна,10 в с. Угринів Підгаєцького району через відсутність правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно у кожного із спадкодавців на свою частку. Також відмовлено у оформленні прийняття спадщини по закону. щодо спадкового майна померлого ОСОБА_5 зокрема права на земельну частку ( пай) із за відсутності правовстановлюючого документа, сертифіката на право на земельну частку .

При вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у спадкодавця ОСОБА_9 на момент закінчення будівництва, зокрема зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, Законом України " Про власність", ЗУ від 07.12.1990 року " Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українські РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 24.

За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухому та рухоме майно.

Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу. Будинки та домоволодіння в селах державній реєстрації не підлягали.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

На час проведення інвентаризації житлового фонду в селах на той час Бережанського району Тернопільської області ОСОБА_5 був головою колгоспного двору (особовий рахунок № 75), що знаходиться за адресою: с.Угринів вул. Центральна,10 і до складу якого входить житловий будинок, 1930 року забудови з господарськими прибудовами, що підтверджується даними погосподарських книг та технічним паспортом на житловий будинок.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З врахуванням викладених обставин, оскільки в спірному житловому будинку постійно, з дня забудови будинку і до дня смерті проживали і були зареєстровані померлі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та разом з ними проживала та продовжує проживати після смерті своїх родичів у цьому будинку позивач ОСОБА_1 таким чином, на день смерті спадкодавців їх право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вулиці Центральна,10 с. Угринів Підгаєцького району а також позивачки було набуто та посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому зазначений житловий будинок з господарськими будівлями ? його ідеальної частини входить до складу спадщини після смерті всіх спадкодавців, якими є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві щодо спадщини у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач має право на прийняття спадщини за законом після смерті всіх спадкодавців, так як з моменту відкриття спадщини , прийняла спадщину продовживши проживати в будинку та підтримувала його в належному стані, а також обробляла присадибну земельну ділянку та земельну ділянку належну спадкодавцю її діду ОСОБА_5П.і заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала.

Суд також приймає до уваги те, що за життя,ОСОБА_6 отримав у власність земельну ділянку, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 017195 виданий на ОСОБА_5.

За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Розбіжності стосовно прізвища у правоустановлюючих документах діда позивачки « Вирста» так і « Верста» не вплинули на право власності на його частину у спірному житловому будинку з надвірними будівлями та на право на земельну ділянку, як і не відбулося жодних змін відносно самої земельної ділянки, а отже ця 1/4 ідеальної частини будинку та земельна ділянка і є спадковим майном померлого ОСОБА_6 .

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1ст.3 ЦПК України). Тобто звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду відповідної державної нотаріальної контори, відмова якої в оформленні спадщини дає підстави вважати про наявність спору про право.

Заслуговує на увагу суду позицію відповідача ОСОБА_2 сільської ради, яка не заперечує проти прийняття спадщини позивачу, а отже не бажає переходу у її власність майна після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

За вказаних обставин, оскільки інших спадкоємців, які б мали право на частку та обовязкову частку в спадковому майні спадкодавців не існує , то у відповідності до ч.І ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

Виходячи із положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, ОСОБА_1., яка пов»язана зі спадкодавцями кровним походженням, усі права та обов»язки, що належали спадкодавцям на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб»єктом яких є позивач.

Суд приймає до уваги, що підстави визнання позову відповідачем не суперечать наявним у матеріалах справи доказам, що позивач є єдиним спадкоємцем спадщини, яка відкрилася після смерті її родичів і прийняття нею спадщини не порушує прав інших осіб.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, інших спадкоємці не має, суд бере до уваги позицію відповідачів, які позовні вимоги визнали у повному обсязі, подавши про це письмові заяви до суду, що згідно з положень ч. 7 ст. 174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. тому за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку розміром 0,91 га. що на території ОСОБА_2 сільської ради, які залишились після смерті спадкодавців:ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.525, 526, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.1216-1261, 1264, 1225, 1270, 1299 ЦК України, постановою Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" , ст.ст. 10, 11, 209, 213-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 ідеальної частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою с. Угринів вул.Центральна,10 Підгаєцького району Тернопільської області в порядку спадкування за законом ,після смерті ОСОБА_3 померлої 28.12.1994 року, ОСОБА_4 померлої 25 грудня 2006 року, та ОСОБА_6 померлого 09 квітня 2008 року .

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку загальною площею 0,91га, яка розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, цільове призначення яких ведення товарного сільськогосподарського виробництва ,що залишилась після смерті ОСОБА_6 відповідно до Державний акт на право власності на землю серія ЯБ № 017195 виданий на ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис ОСОБА_8