Провадження № 22ц-784/1604/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

05 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю:

- прокурора Цвікілевич Н.В.,

- представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2016 року за позовом прокуратури м. Миколаєва до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року прокурор м. Миколаєва звернувся в суд з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, повернення земельної ділянки.

Прокурор зазначав, що 21 серпня 2012 року рішенням Миколаївської міської ради затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 960 кв.м у тому числі під прибудинковою територією за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Променевій, 49 г в м. Миколаєві.

На підставі цього рішення ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Під час перевірки дотримання вимог земельного законодавства було виявлено, що передача зазначеної земельної ділянки була проведена з порушенням вимог земельного та водного законодавства України.

Так, Генеральним планом м. Миколаєва, затвердженим рішенням Миколаївської міської ради №35/18 від 18 червня 2009 року, за адресою виділеної земельної ділянки ОСОБА_3 передбачено розміщення зелених насаджень загального користування, тому на ній заборонено господарське та інше будівництво, а також розміщення будинків і споруд.

Крім того, Правилами використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженими рішенням Миколаївської міської ради № 15/41 від 17 жовтня 2003 року, спірна земельна ділянка належить до перспективної ландшафтної рекреаційної зони загального значення.

Крім цього, земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги р. Інгул та відноситься до земель водного фонду, а тому не могла бути передана у власність.

Посилаючись на наведене, прокурор просив:

визнати незаконним та скасувати п.п. 20, 20.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №19/44 від 21 серпня 2012 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 960 кв.м, що розташована по вул. Променевій 49-г в м. Миколаєві;

визнати недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт серії ЯК №942597 від 12 жовтня 2012 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 12 жовтня 2012 року;

зобовязати ОСОБА_3 повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 960 кв.м по вул. Променевій,49-г в м. Миколаєві.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївської міської ради від 21 серпня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 960 кв.м, у тому числі 960 кв.м під прибудинковою територією, за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Променевій,49 г в м. Миколаєві.

На підставі цього рішення ОСОБА_3 02 жовтня 2012 року отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯК №942597, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12 жовтня 2012 року за № 02836.

Наполягаючи на задоволенні позову, прокурор зазначав, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, а тому не могла передаватись у власність громадян, оскільки відноситься до земель водного фонду України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з відсутності доказів щодо належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, оскільки фактичні розміри та межі прибережної захисної смуги відповідним проектом землеустрою не визначені.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до положень ст.ст. 13,14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 2 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. ст. 19,20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

У ч. 2 ст.3 ВК України визначено, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Так, за положеннями ст. 4 ВК України, ст. 58 ЗК України до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

За положенням ст. 60 ЗК України та 88 ВК України прибережна захисна смуга встановлюється вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст.88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час eстановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, у тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст. ст. 50-54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст.88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-193цс14.

Відповідно до проведених КП «Госпрозрахункове проектно - виробниче архітектурно - планувальне бюро» замірів, спірна земельна ділянка з урахуванням крутизни схилу понад 3 градуси (50м х 2 = 100м) входить в межі прибережної захисної смуги р. Інгул, яка відноситься до середніх річок.

У зв'язку з наведеним спірна земельна ділянка не могла бути виділена ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки за виписаними вище нормами у прибережних захисних смугах уздовж річок будівництво таких споруд забороняється.

Помилковим є посилання суду на те, що спірна земельна ділянка не входила в межі прибережної захисної смуги р. Інгул, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення міської ради було чинним рішення Миколаївської міської ради № 17/4 від 31 травня 2012 року «Про затвердження робочого проекту «Встановлення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг річок Інгул, Південний Буг і Бузького лиману на території землекористування м. Миколаєва» із змінами, внесеними рішенням Миколаївської міської ради від 12 грудня 2013 року № 39/9 та від 12 липня 2014 року № 42/21.

Як видно із матеріалів справи, вказане рішення постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року визнано протиправним та скасовано, відтак, у звязку із скасуванням зазначеного рішення міськради втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають. Отже, межі водоохоронних зон та прибережних захисних смуг з урахуванням конкретної ситуації повинні були враховуватися відповідно до ст.88 ВК України та Порядку.

Крім того, у листах виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 жовтня 2014 року, 25 лютого 2015 року зазначено, що згідно з Генеральним планом міста Миколаєва, який затверджено рішенням сесії Миколаївської міської ради 18 червня 2009 року № 35/18, спірна земельна ділянка за адресою: вул. Променева 49-г в м. Миколаєві розміщується на території зелених насаджень загального користування.

Відповідно до зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502 і який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, проект відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної державної адміністрації для прийняття рішення.

Сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту. Рішення сільської, селищної, міської ради або відповідного органу виконавчої влади про зміну цільового призначення земельної ділянки є підставою для оформлення громадянину або юридичній особі державного акта на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною.

Надані по справі докази не містять даних про те, що стосовно спірної земельної ділянки Миколаївською міською радою приймалися рішення щодо зміни її з категорії землі рекреаційного призначення на землю забудови з дотриманням вказаного Порядку.

Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, колегія суддів дійшла висновку, що під час прийняття п.20, п.20.2 рішення Миколаївської міської ради № 19/44 від 21 серпня 2012 року, щодо передачі у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, Миколаївською міською радою було порушено вимоги чинного на той час законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачці, а тому, зазначені пункти рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до підпункту «б» ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Згідно положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Із урахуванням наведеного, оскільки підставою для видачі ОСОБА_3 державного акту про право власності на землю було рішення Миколаївської міської ради № 19/44 від 21 серпня 2012 року, яке прийняте з порушенням вимог земельного та водного законодавства, то є підстави, передбачені ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України для визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, недійсним.

Згідно з частинами першою та другою ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Із матеріалів справи видно, що власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, яка своїм рішенням незаконно відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_3

Оскільки рішення міської ради, на підставі якого ОСОБА_3 отримала земельну ділянку, підлягає скасуванню - то підстава, на якій майно було набуте, відпала, а тому відповідачка, згідно вимог ст. 1212 ЦК України, зобов'язана повернути отриману нею земельну ділянку територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначене не врахував, не з'ясував належним чином цільове призначення спірної земельної ділянки та можливість її перебування у приватній власності, та прийшов до помилкового висновку про законність оскаржуваного рішення Миколаївської міської ради.

З огляду на наведені обставини, рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України слід скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідно д ст.. 88 ЦПК України слід стягнути з кожного із відповідачів на користь держави по 809 грн. 15 коп. витрат по сплаті судового за подачу позовної заяви, а також на користь прокуратури Миколаївської області по 410 грн. 94 коп. витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов прокурора м. Миколаєва задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.п. 20, 20.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №19/44 від 21 серпня 2012 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 960 кв.м, що розташована по вул. Променевій 49-г в м. Миколаєві;

Визнати недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт серії ЯК №942597 від 02 жовтня 2012 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 12 жовтня 2012 року;

Зобовязати ОСОБА_3 повернути територіальній громаді м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 960 кв.м по вул. Променевій,49-г в м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_3 та Миколаївської міської ради на користь держави по 809 грн. 15 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 та Миколаївської міської ради на користь прокуратури Миколаївської області по 410 грн. 94 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :