АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про звільнення від стягнення аліментів, витребування виконавчого листа та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року позивач, посилаючись на те, що їх спільна з відповідачкою неповнолітня донька ОСОБА_3 проживає з батьком, та знаходиться на його повному утриманні, просив звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 223 ЦПК України та стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати періодичних платежів (аліментів) на неповнолітню доньку ОСОБА_3 за судовим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 червня 2007 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин , що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів у справі, просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зазначала, що суд безпідставно застосував норми процесуального права без застосувань норм матеріального права. Крім того, вказувала, що суд першої інстанції не врахував, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, а тому провадження у справі підлягало закриттю.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Третя особа належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направила. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія судді вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві.

Заслухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи і перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

05 червня 2007 року Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення аліментів, яким з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_3 до досягнення ними повноліття, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

05 лютого 2009 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_2 щомісячно сплачує відповідачці аліменти на утримання їх доньки у розмірі ј заробітку від всіх видів доходів позивача. Зобов'язання по сплаті аліментів на сина припинилися у зв'язку з досягненням останнім повноліття.

З березня 2014 року неповнолітня донька ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, де зареєстрована, та знаходиться на його повному утриманні.

Суд першої інстанції врахувавши, що дитина проживає з батьком та перебуває на його утримання, а ОСОБА_1 належним чином не виконує свого обов'язку з утримання неповнолітньої дитини, дійшов висновку про задоволення позовних вимог про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів з відповідача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для звільнення від сплати аліментів.

Так, дійсно главою 15 Сімейного кодексу України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» не врегульовано питання звільнення від сплати аліментів у зв'язку із зміною обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Подібні правовідносини щодо аліментних зобов'язань передбачені главою 22 розділуVI СК України «Обов'язок по утриманню інших членів сім'ї та родичів».

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків.

Ураховуючи наведене, ту обставину, що дитина не проживає з ОСОБА_1, а знаходиться на повному утриманні батька та проживає з ним, висновок суду першої інстанції, що вказані обставини є істотними для звільнення від сплати аліментів ОСОБА_2 є обґрунтованим.

Вирішуючи питання про підстави та розмір стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки, судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Посилання ОСОБА_1 на факти перерахування на ім'я доньки грошових коштів, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки такі перерахування носять тимчасовий характер та в незначних розмірах.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки при зверненні до суду з попередніми позовами про звільнення від сплати аліментів, позивачем заявлялись підстави передбачені ч. 2 ст. 186 СК України, щодо нецільового використання аліментів ОСОБА_1 Тобто у даному випадку немає підстав вважати, що рішення ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з рішенням Дарницького районного суду м. Києва.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/2659/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5520/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.