АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/2701/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1157/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Фанди В.П.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю позивача та його представника ОСОБА_1,

відповідача та його представника ОСОБА_2,

нотаріуса ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу про визнання недійсним договорів дарування, з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування.

На обґрунтування позову зазначив, що 24.10.2013 року на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування належні йому на праві приватної власності житловий будинок №1 по вулиці Прибузькій в с. Пирогівці Хмельницького району та дві земельні ділянки, розташованих за цією ж адресою, перейшли у власність його сина, ОСОБА_5

Однак при укладенні цих угод він вважав, що укладає договір довічного утримання, оскільки є особою похилого віку, інвалідом другої групи, потребує стороннього договору, тому мав намір передати спірне нерухоме майно відповідачу в обмін на забезпечення останнім належних умов життя, допомогу та догляд.

Починаючи з 2015 року відповідач не надає йому допомоги, що змусило його звернутися за допомогою до сторонніх людей, після чого ОСОБА_5 почав вимагати у нього звільнити спірне майно, оскільки він є його єдиними власником.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року позов було задоволено. Визнано недійсними нотаріально посвідчені договори дарування, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 24.10.2013 року: будинку №1 по вулиці Прибузькій в с. Пирогівці Хмельницького району; земельної ділянки площею 0,25 га, що по вулиці Прибузькій, 1 в с. Пирогівці Хмельницького району; земельної ділянки площею 0,25 га на території Пироговецької сільської ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь державного бюджету 551,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне встановлення судом обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

При цьому апелянт зазначив, що судом не взято до уваги факти, які вказують на повне усвідомлення ОСОБА_4 щодо договорів, які він укладав, а саме договорів дарування, а не довічного утримання. Судом не враховано, що позивач, хоча є особою похилого віку, однак має нормальний стан здоровя, самостійно здійснює догляд за домогосподарством, є людиною освідченою, з досвідом роботи на керівних посадах, в минулому займав посаду голови колгоспу, на даний час має на праві власності житло у смт. Віньківці Хмельницької області.

В суді апелянт, його представник та нотаріус підтримали апеляційну скаргу.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечили та пояснили, що рішення суду є законним та обєктивним.

Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини, які мають значення для справи, дав належну оцінку доказам, в результаті чого прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 24.10.2013 року на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування належні ОСОБА_4 на праві приватної власності житловий будинок №1 по вулиці Прибузькій в с. Пирогівці Хмельницького району та дві земельні ділянки, розташованих за цією ж адресою, перейшлу у власність його сина, ОСОБА_5

Задовольняючи позов суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що враховуючи обставини справи, особу позивача та відповідача, правочин був вчинений під впливом помилки, тому у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 229 ЦК України він є недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 229 вказаного Кодексу передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З розяснень Пленуму ВСУ, які викладені в п. 19 постанови №9 від 06.12.2009 року „Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

В даному випадку судом було правильно встановлено, що у ОСОБА_4 під час укладення ним договору було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу у власність ОСОБА_5 будинку та земельних ділянок. Позивач є особою похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід другої групи загального захворювання. Враховуючи похилий вік та наявність інвалідності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що він потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, тому погодився на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови його довічного утримання, та укладаючи спірний договір помилився щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між ним та відповідачем.

Незважаючи на перехід права власності від позивача до відповідача на підставі договорів дарування, ОСОБА_4 продовжує до цього часу проживати у будинку, користуватися земельними ділянками, що свідчить про відсутність фактичної передачі предметів дарування обдарованому.

Відповідна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 19.03.2014 року, №6-9 цс13.

В правовому висновку у справі № 6-372цс16 Верховний Суд України зазначив, що наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та розяснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Таким чином сам по собі факт розяснення нотаріусом суті договору, прочитання його тексту позивачем, освіченість останнього, на що в апеляційній скарзі наголошує ОСОБА_5, не може бути підставою для висновку про усвідомлення ним фактичних обставин правочину, укладення договору дарування замість договору довічного утримання, який би забезпечив батька необхідним доглядом з боку сина.

В порядку ст. 88 ЦПК України, суд стягнув зі ОСОБА_5 в дохід держави 551,20 грн. судового, хоча враховуючи наявність трьох самостійних вимог немайнового характеру розмір судового збору становитиме 1653,60 грн.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 303 ЦПК України, особу апелянта та зміст апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про недоцільність зміни розміру стягнених з ОСОБА_5 грошових коштів в сторону збільшення.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19,21