Справа № 589/417/16-ц
Провадження № 2/589/287/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 р. м.Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області

в складі головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Надточій І.М.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позову обгрунтовуються таким. Позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 11 липня 2008 року.

07 травня 2013 року, на підставі Договору купівлі- продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сидоровою А.В. за реєстраційним №648, нами було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Позивач вказує, що дану квартиру було придбано за кошти, які були накопичені подружжям та частково за кошти надані нам для цього батьками. З березня 2015 року відносини між подружжям погіршились, відповідач разом з дитиною (29.03.2011 р.н.) залишила вищевказану квартиру, а позивач залишився й надалі в ній проживати.

Позивач вказує на виниклу необхідність зареєструвати своє місце проживання у спірній квартирі, зазначаючи, що відповідач не визнає його прав на квартиру. Посилаючись на норми ст. 16, 368, 370, 392 ЦК України, ст. 60, 68, 70 СК України позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири.

В судовому засіданні позивач уточнив свої вимоги та просив визнати за ним та відповідачем право власності на 1/2 частину (за кожним) квартири АДРЕСА_1, яка була набута сторонами під час шлюбу у спільну власність.

Відповідач та її представник в судовому засіданні вказували, що факт придбання даної квартири під час шлюбу та право спільної сумісної власності подружжя на неї стороною відповідача не заперечується. Водночас, сторона відповідача вказувала на непоступливість позивача у питання вирішенні спору мирним шляхом. В судовому засіданні 08.04.2016 представник відповідача поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що 11.07.2008 сторони в даній справу уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинськогоміськрайонного управління юстиції Сумської області. З Договору купівлі- продажу квартири від 07 травня 2013 року, на посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сидоровою А.В. за реєстраційним № 648 вбачається, що ОСОБА_4 (відповідач) була покупцем квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною другою даної статті встановлене презумпція того, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд вважає, що позивач в даній справі беззаперечно має інтерес до об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, зокрема, до законного порядку володіння та користування даним майном. Водночас, оформлення майна, що в силу презумпції перебуває у спільній власності виключно на одного із співвласників значною мірою позбавляє іншого співвласника його правомочностей щодо даного майна.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахування вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачем доведено обгрунтованість його позовних вимог.

Керуючись ст. 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 (одній другій) частини за кожним з співвласників.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Сидорчук