АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 488,73 долари США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» судовий збір в розмірі 684,99 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Заперечував проти наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором, оскільки, незважаючи на неодноразове дострокове погашення ним кредиту, розмір процентів за користування кредитом позивачем не було перераховано та зменшено. Судом не було перевірено, чи дійсно мало місце порушення ним умов кредитного договору при його виконанні, що могло потягти виникнення заборгованості та нарахування пені. Зазначив, що за умовами договору, ним, в сукупності, повинно бути виплачено банку 91 967,50 доларів США та з них фактично сплачені- 91 229,77 доларів США. Враховуючи неодноразову дострокову сплату кредитних платежів, вважає, що за період дострокового погашення відсотки за користування кредитними коштами не повинні були нараховуватись, а тому різниця між належною до сплати сумою за кредитом та фактично проведеною виплатою є також погашеною. Зазначав також, що суд при з'ясуванні обставин справи неправильно визначив встановлений розмір плати за користування кредитним коштами. Вказував, що в розрахунку заборгованості за кредитом позивач безпідставно та без попередньої домовленості з ним, як з позичальником, змінював відсоткову ставку річних з 11,9 % до 14%, що суперечить умовам укладеного між сторонами договору. Помилковим вважає висновок суду про те, що відсоткова ставка 11,9% є місячною, з огляду на що річною ставкою варто вважати 142,8 % річних, оскільки такий висновок не ґрунтується на матеріалах справи. Посилався також, що в судовому рішенні зазначено в якості третьої особи особу, що участі в розгляді справи не приймала, а також помилково вказано, що заяву про зміну предмету позову подано представником відповідача, хоча вказані дії не відносяться до процесуальних повноважень відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» Порало Тетяна Іванівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 серпня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БМ Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 296/130807, відповідно до умов якого, банк надав, а відповідач прийняв грошові кошти в розмірі 61 953,00 доларів США, у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності, з відсотковою ставкою за користування коштами в розмірі 11,9 % та строком погашення до 12 серпня 2014 року.

Положеннями договору було передбачено, що позичальник зобов'язався своєчасно здійснювати погашення заборгованості за кредитом щомісячно, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором.

Судом також встановлено, що умови укладеного кредитного договору позичальником були порушені, строки виконання зобов'язання ним не дотримувалися, сума отриманого кредиту належним чином не поверталася.

Вимога-попередження позивача Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про дострокове повернення кредиту відповідачем ОСОБА_3була залишена поза увагою.

Пунктом 8.1 кредитного договору було передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

Крім того, передбачено, що позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом, процентами, а також оплатити всі суми пені і штрафів, зокрема у разі, порушення ним графіку погашення заборгованості за кредитом (п. 5.1.4)

Оскільки ОСОБА_3 не виконував належним чином свої зобов'язання по поверненню кредиту, станом на 19 листопада 2014 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 488, 73 доларів США, з них: прострочена сума заборгованості по кредиту - 3 277,13 доларів США, заборгованість по процентам - 401,62 доларів США, а також пеня в розмірі 809,98 доларів США, нарахована відповідно до вимог кредитного договору.

Судом також встановлено, що вказаний розрахунок заборгованості було здійснено Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» з урахуванням всіх сум, які сплачував позичальник, зокрема і тих, що були сплачені ним достроково.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3 та, стягуючи з нього заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 488,73 долари США, суд першої інстанції виходив з того, що факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором та наявність простроченої заборгованості в вищезазначеному розмірі встановлені в ході судового розгляду, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.1 договору № 296/130807, позичальник зобов'язався своєчасно здійснювати платежі з погашення процентів за користування кредитом та кредиту у визначені договором терміни, а також виконувати інші зобов'язання відповідно до умов договору.

Згідно п. 3.4.договору № 296/130807, за користування кредитом здійснюється нарахування процентів з дня видачі по день його повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору № 296/130807 закінчився 12 серпня 2014 року, умови договору позичальником належним чином не виконані, станом на 19 листопада 2014 року за ОСОБА_3 рахується заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3 277,13 доларів США та по процентам у розмірі 401,62 доларів США, яка відповідачем не погашається, а тому суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача, як з боржника, на користь позивача заборгованості за кредитом та процентами у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

Оскільки факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором достовірно встановлений, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за порушення зобов'язання в розмірі 809,98 доларів США, нарахованої у зв'язку з недотриманням передбачених строків погашення кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було перевірено правильність та відповідність умовам кредитного договору здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки в ньому не було відображено зменшення відсотків за користування кредитом у зв'язку з його частковим достроковим погашенням, не ґрунтуються на досліджених судом доказах, умовах договору та вимогах закону з наступних підстав.

Так, пунктом 3.7 договору № 296/130807 передбачено право позичальника достроково в повному обсязі або частково погасити заборгованість за кредитом.

Відповідно до п. 7.12 договору, до прав позичальника відноситься право достроково виконати свої зобов'язання за даним договором, повернувши кредит, сплативши проценти за користування ним та інші платежі за даним договором, частково або в повному розмірі, відповідно до умов даного договору.

Даними пунктами договору, які регулюють питання щодо дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, не передбачено зменшення відсотків за користування кредитом у разі дострокової сплати платежів повністю або частково.

Посилаючись на зобов'язання банку відкоригувати розмір відсотків у зв'язку з достроковим погашенням тіла кредиту, відповідач ОСОБА_3 не зазначив, якими положеннями укладеного між сторонами договору чи нормами чинного законодавства передбачено такий обов'язок банку.

Одночасно, з наданого Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» розгорнутого розрахунку заборгованості по кредиту, вбачається, що позивачем було враховано всі проведені відповідачем дострокові виплати та відображено їх в розрахунку заборгованості, включаючи і платіж в розмірі 10 000,00 доларів США від 28 травня 2013 року.

Разом з тим, так як пунктом 5.1.2 договору № 296/130807 передбачено черговість зарахування грошових коштів, які надходять на виконання зобов'язань, достроково сплачені платежі розподілялися відповідно до цього порядку та частково були направлені на погашення нарахованих штрафних санкцій, що спростовує посилання відповідача на те, що ним повністю достроково погашено заборгованість за договором.

Наведені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі розрахунки погашення кредиту, які він вважає вірними та якими обґрунтовує факт дострокового погашення ним заборгованості в повному обсязі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не лише не передбачають нарахування процентів за період дострокового погашення, а і вчинені без урахування діючої в період з листопада 2008 року до грудня 2011 року підвищеної процентної ставки в розмірі 14%.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних за період з 13 листопада 2008 року по 30 листопада 2011 року є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях закону та умовах укладеного між сторонами договору, з огляду на наступне.

В силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1,2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору № 296/130807 сторони погодили, що позивач має право в односторонньому порядку переглянути встановлену в частині 1 договору процентну ставку за користування кредитом при зміні облікової ставки НБУ, індексу інфляції або і в інших випадках, що мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів, про що повідомляється позичальнику в письмовій формі за десять календарних днів до дня встановлення нової ставки шляхом надіслання повідомлення рекомендованим листом. Разом з повідомленням банк надсилає клієнту два примірники Додаткової угоди про зміну процентної ставки. Ненадходження на адресу банку протягом десяти календарних днів з моменту отримання повідомлення позичальником рекомендованого листа - відповіді від позичальника, вважається згодою з встановленням нової процентної ставки за користування кредитом (мовчазна згода), що оформлюється додатковою угодою. По проходженні десятиденного терміну з моменту отримання позичальником рекомендованого листа банк має право нараховувати проценти за кредитом по новій процентній ставці. (п. 6.1.2)

На підтвердження згоди з вказаною умовою договору на відповідному аркуші договору позивачем ОСОБА_3 було постановлено свій особистий підпис.

Доказів того, що вказаний пункт договору був визнаний недійсним в судовому порядку, а тому не підлягав застосуванню, ні суду першої інстанції, ні колегії суддів позивачем не надано.

З листа Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» від 12 листопада 2008 року вбачається, що ОСОБА_3 повідомлялося про підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами з 11,9% річних до 14% річних, на підставі пункту 6.1.2 договору.

Лист від 12 листопада 2008 року про підвищення процентної ставки позивачем отримано особисто 20 листопада 2008 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Пунктом 5.1.3 договору № 296/130807 передбачено, що позичальник зобов'язаний, у випадку непогодження з новою процентною ставкою, запропонованою банком, в термін до десяти календарних днів з моменту отримання повідомлення про зміну, достроково повернути банку кредит та сплатити проценти за фактичний період користування ним. Відсутність відповіді позичальника на пропозицію про зміну процентної ставки про кредиту та неповернення ним кредиту і нарахованих процентів протягом десяти днів з моменту отримання повідомлення вважається згодою позичальника з встановленням нової процентної ставки за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, письмової згоди на підвищення процентної ставки позивачем надано не було, як не і не проведено повного погашення заборгованості по кредиту.

Відповідно до пункту 9.1 договору № 296/130807, він діє з моменту надання кредиту і до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором.

ОСОБА_3 повне погашення заборгованості проведено не було, у зв'язку з чим укладений договір продовжував свою дію, зокрема в частині положень щодо нарахування процентів за користування кредитом за новою процентною ставкою в розмірі 14%.

В подальшому, листом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» від 01 грудня 2011 року відповідачу було повідомлено про зменшення з 01 грудня 2011 року процентної ставки річних з 14% до 11,9%.

Лист від 01 грудня 2011 року про зменшення процентної ставки позивачем отримано особисто 06 грудня 2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Вказані обставини свідчать про те, що при підвищені та зменшенні процентної ставки за користування кредитом позивач діяв у відповідності до умов укладеного між сторонами договору № 296/130807, з дотриманням передбаченої договором процедури погодження зміни процентної ставки, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було визначено розмір річних за користування кредитом на рівні 142,8%, так як в рішенні зазначено, що ставка 11,9% річних є місячною ставкою, не враховуються колегією суддів, оскільки зміст рішення суду першої інстанції дає підстави вважати, що має місце описка, оскільки кінцеві розрахунки належних до стягнення сум здійснені з урахуванням ставки 11,9% як річної, а не місячної.

Не мають правового значення для вирішення спору доводи апеляційної скарги щодо допущених в рішенні суду описок, оскільки чинним законодавством передбачено можливість внесення виправлень до рішення суду, а положеннями ч. 2 ст. 308 ЦПК України встановлено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: