Справа № 452/2329/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"14" квітня 2016 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 18 серпня 2015 року предявив позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5 сільської ради Самбірського району та Рудківської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_6, котра померла 15 січня 2011 року.

У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що унаслідок смерті його матері відкрилася спадщина на житловий будинок по вул. Жовтневій, 14 у с. Сусолів Самбірського району Львівської області і він із 2000 року є інвалідом II групи, а з 2013 року - безстроково, а відтак має право на обовязкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті матері, зокрема, на 1/6 частину вказаного будинку, так як спадкоємцями за законом були також його сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і з метою прийняття цієї частки у спадщині 27 липня 2015 року звернувся до Рудківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак його заява повернута у звязку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також йому розяснено про необхідність звернення до суду для продовження строку на прийняття спадщини.

Строк на прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, оскільки в період 2004 - 2014 років він постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 і на сьогоднішній день дане місто після проведення антитерористичної операції практично не придатне для проживання, а іншого житла у нього немає.

Крім того, з 2002 року він перебуває на диспансерному обліку та постійно приймає підтримуючу терапію і смерть матері стала для нього глибокою психологічною травмою, що призвело до того, що у жовтні-листопаді 2011 році він перебував на стаціонарному лікуванні в Луганській обласній клінічній психіатричній лікарні.

Ураховуючи те, що протягом піврічного терміну після смерті матері він переживав загострення психічного захворювання та приймав відповідну стимулюючу терапію, не в повній мірі адекватно сприймав оточуючу реальність, і абсолютно не усвідомлював необхідності вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

У липні 2014 року він, отримавши у встановленому Законом порядку статус переселенця, переїхав у с. Сусолів Самбірського району, вважав, що після залагодження спадкових формальностей повинен отримати свою частину у складі будинку, який залишився після смерті матері, однак, оселившись там, дізнався, що цей будинок на підставі заповіту, вчиненого його матірю, отримала його племінниця ОСОБА_4.

Під час попереднього розгляду даної справи неналежних відповідачів ОСОБА_5 сільську раду Самбірського району та Рудківську державну нотаріальну контору замінено належними відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його представник у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення у судове засідання не зявилася повторно, про причини неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що не зявилася в судове засідання без поважних причин, відтак суд постановив ухвалу про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у ній доказів.

У письмовому запереченні на позов ОСОБА_4 зазначила, що позивачу було відомо про складення заповіту бабою у її користь, а також йому було запропоновано звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини, однак такого бажання він не виявив. Крім того, він був на похороні баби, однак жодної реакції, яка б свідчила про заподіяння йому психологічної травми, не виявляв. У подальшому, 21 вересня 2011 року, позивач приїжджав на весілля разом зі своїм сином, однак не вчинив жодних дій, які свідчили б про бажання прийняти спадщину.

Третя особа ОСОБА_3 пояснила, що позивачу було відомо про відкриття спадщини після смерті матері, але він не виявляв бажання прийняти спадщину.

Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, зясувавши всі обставини справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 60 та 61 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Із свідоцтва про смерть вбачається, що 25 січня 2011 року померла ОСОБА_6 (а.с. 11).

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Отже, 25 січня 2011 року внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1241 цього Кодексу встановлено, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Згідно ст. 1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Із спадкової справи відомо, що спадкоємець за заповітом, який було складено ОСОБА_6 25 жовтня 2010 року, ОСОБА_4 27.01.2011 року звернулася до Рудківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_6 (а.с. 61, 63).

Із паспорта громадянина України, свідоцтва про народження, пенсійного посвідчення, відповіді УПФ України в Галицькому районі м. Львова, довідки, заяви про прийняття спадщини та відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 та інвалідом ІІ групи загального захворювання, тобто таким, що мав право на обовязкову частку у спадщині, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_6, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, і тому 27 липня 2015 року він звернувся до Рудківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері, однак нотаріус правомірно відмовив ОСОБА_1 у прийнятті такої заяви з посиланням на те, що той пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 8, 9, 10, 12, 13, 14, 46).

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року при розгляді справи N 6-1486цс15, зазначено, що за змістом частини третьої статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Позивач визнав, що йому було відомо про час та місце відкриття спадщини після смерті його матері ОСОБА_6

Із довідки та медичної карти МСЕК вбачається, що ОСОБА_1 із 2000 року хворіє психічним захворюванням, із цього часу неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема, останні рази: з 14.09.2010 по 27.10.2010 та з 18.08. по 04.10.2011 року, та з 2001 року йому була встановлена ІІ група інвалідності (а.с. 9, 14).

Ураховуючи наведене, а також вік позивача, його освітній рівень та життєвий досвід, відсутні підстави для висновку про те, що захворювання ОСОБА_1 перешкоджало йому протягом шести місяців з 15 січня 2011 року подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини і є поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини, а неподання такої заяви викликано небажанням прийняти спадщину. Намір позивача прийняти спадщину повязаний зі зміною його місця проживання у звязку з переселенням.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити за недоведеністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_6, котра померла 15 січня 2011 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя