Справа № 682/261/16-ц
Провадження № 2/682/188/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2016 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мацюка Ю.І.,

за участю секретаря Захарчук С.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Славута в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 квітня 2015 року відповідач позичив у нього 19500 гривен, про що склав розписку, та зобов'язався повернути вказану суму коштів до 01 листопада 2015 року, проте в повному обсязі свої зобов'язання за договором не виконав, повернувши лише частину коштів у розмірі 833,81 гривень.

Вказуючи про те, що відповідач ОСОБА_4, не заперечуючи боргових зобов'язань, відмовляється від їх виконання, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 18666,19 гривень, пеню у розмірі 1616,69 гривень, інфляцію за період заборгованості в розмірі 514,56 гривень та три відсотки річних у розмірі 110,23 гривень, а всього борг у розмірі 20907,67 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пов'язують виникнення даного боргу з виконанням трудових обов'язків.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Як слідує з матеріалів справи між сторонами 30 квітня 2015 року укладений договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач отримав 19500 гривень і зобов'язався повернути борг до 01 листопада 2015 року, але у визначений строк борг не повернув. Дані обставини підтверджуються оригіналом розписки від 30.04.2015 року та претензією про повернення заборгованості від 12.11.2015 року.

Крім того, судом об'єктивно встановлено, що 20 листопада 2015 року відповідачем було перераховано позивачу частину грошових коштів, а саме 833,81 гривень, в рахунок погашення боргу. Перерахунок відповідачем грошових коштів на користь позивача у вказаному розмірі сторонами у судовому засіданні не оспорюється.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт передачі грошових коштів ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4 та засвідчили складання відповідної розписки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір основного боргу за договором позики складав 19500 гривень. В врахуванням часткового повернення боргу 20 листопада 2015 року цей розмір на день розгляду справи складає 18666,19 гривень.

Сума інфляції за час прострочення складає 514,56 гривень.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідач повинен нести відповідальність, встановлену законом 3% річних від простроченої суми, що становить 110,23 гривень. Розмір заборгованості підтверджений належним розрахунком.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не виконав свого грошового зобов'язання, а тому позов слід задовольнити, стягнувши на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в розмірі 20907,67 гривень, з яких 18666,19 гривень заборгованість за договором, 1616,69 гривень пеня, 514,56 гривень сума інфляції за період заборгованості, 110,23 гривень - 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідача та його представника про виникнення даного боргу в зв'язку з виконанням трудових обов'язків, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суперечать показанням свідків, та не доведені у судовому засіданні належними та допустимими доказами.

З відповідача на користь позивача у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України також підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,21 гривень.

Керуючись ст.ст. 526, 550, 625, 1046-1048 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 20907,67 гривень та 551,20 гривень судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну подання апеляційної скарги, якщо її не було подано; після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя Мацюк Ю.І.