АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/625/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_1

до Тернопільської міської ради / надалі «Рада»/, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради /надалі «Виконавчий комітет»/,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Акція»,

про скасування рішень та визнання недійсним договору оренди,-

УСТАНОВИЛА:

11.04.16 ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 31.03.16, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на те, що до компетенції відповідачів не входило питання переведення житлового фонду у нежитловий й судом в порушення вимог ч.1 ст. 8 ЖК України визнано законним оскаржуване рішення Виконавчого комітету. Такими повноваженнями наділена лише Тернопільська ОДА, яка рішення з цього питання не приймала.

Зазначає, що на момент прийняття вказаного рішення та укладання оспорюваного договору оренди не існувало такого об'єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 як нежитлове приміщення.

Указує, що судом безпідставно не взято до уваги рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.05.15, яким Раді відмовлено у задоволенні позову про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування приміщеннями гуртожитку. Рада неодноразово з 2012 року зверталась до суду з позовами про виселення ОСОБА_1 з гуртожитку та про визнання його та членів його родини такими, що втратили право користування приміщеннями гуртожитку, однак у всіх заявлених позовах було відмовлено за безпідставністю вимог.

Зазначає, що згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.07.08 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19697456 від 29.07.08 існує об'єкт нерухомого майна - гуртожиток за адресою АДРЕСА_1. У той час як предметом оскаржуваного договору оренди майна № 4012 від 15.07.15 є неіснуюче індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення.

Окрім цього вказує, що вказаним договором порушуються його права, як мешканця гуртожитку, оскільки в оренду передані кімнати в яких проживає останній. На думку позивача, висновки суду про те, що ОСОБА_1 не може оскаржувати договір оренди, оскільки даний договір не порушує його права, не відповідає положенням ч. 3 ст. 215 ЦК України та обставинам справи.

Позивач звертає увагу на безпідставність посилань суду на рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.15 у справі № 921/765/15-г/5, яким досліджувалась процедура укладання договору оренди від 15.07.15 № 4012 та передачі орендованого майна, оскільки ОСОБА_1 оскаржує вказаний договір та рішення зовсім з інших підстав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31.03.16 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У суді представники позивача підтримали вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені в них.

Представник Ради та представник третьої особи скаргу не визнали.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін спору, перевіривши матеріали справ, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід залити без змін з огляду на наступне.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Виконавчого комітету № 448 від 30.04.14 «Про переведення приміщень з житлового фонду в нежитловий» та №532 від 01.07.15 «Про надання в оренду майна комунальної власності» прийняті в межах наданих Виконавчому комітету повноважень, порушень норм законодавства, прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб суд не встановив.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди індивідуального визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності № 4012, укладеного 15.07.15 між Виконавчим комітетом та ТОВ «Акція», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не є стороною договору і його права укладенням цього договору не порушені.

Із даними висновками колегія суддів погоджується.

Встановлено, що Міській раді на правах власності належав гуртожиток по АДРЕСА_1 у м. Тернополі загальною площею 297,7 м кв (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.07.08).

Міська рада, реалізуючи зміст права власності, погодила дії щодо переведення приміщень із житлового в нежитловий фонд гуртожитку по АДРЕСА_1

Так, 30.04.14 рішенням Виконавчого комітету № 448 «Про переведення приміщень з житлового фонду в нежитловий» надано статус нежитлового приміщенню першого поверху загальною площею 63,7 м кв та другого поверху загальною площею 234,0 м кв гуртожитку, переобладнаного під готель, за адресою АДРЕСА_1 й зобов'язано ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» внести зміни в технічну документацію на будинок.

Дане рішення приймалося на підставі ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з метою забезпечення належного утримання та використання приміщень комунальної власності.

При цьому, враховувалися пропозиції комісії по прийняттю-передачі гуртожитку у комунальну власність від 02.11.07.

Згідно із актом приймання-передачі гуртожитку у комунальну власність, затвердженого 12.11.07, комісією запропоновано перевести приміщення гуртожитку з житлового фонду у нежитловий фонд.

Слід зазначити, що згідно із рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14.01.15 по справі №607/16851/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Міської ради, третіх осіб КП «Тернопільводоканал», ВАТ «Тернопільобеленерго», ПАТ «Тернопільміськгаз» про порушення прав споживача, яке міститься в матеріалах справи вбачається, що гуртожиток по АДРЕСА_1 не має безпосереднього сполучення власних систем водопостачання та водовідведення, електропостачання та газопостачання і використовуватися окремо не може.

Аналізуючи порядок виведення спірного майна із житлового в нежитлове, судова колегія прийшла до висновку, що права позивача діями відповідачів не порушені з врахуванням наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 143 Конституції України, територіальні громади міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Це положення знайшло відображення у Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з яким виконавчі органи сільських, селищних, міських рад в межах власних (самоврядних) повноважень здійснюють управління об'єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню (ч. 1 п. "а" п.п. 1 ст. 30).

Статтею 7 ЖК УРСР передбачено періодичні обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду (ч. 1 даної статті) й непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів (ч. 2 статті).

У силу ч. 1 ст. 8 ЖК УРСР переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу. Указані статті Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ЖК УРСР визначають орган, на який покладені повноваження щодо виведення майна із житлового фонду в нежитловий - виконавчий комітет Ради.

Окрім цього, територіальна громада є власником спірного майна й у відповідності до ст.ст. 316, 317, 319 на власний розсуд здійснює своє право.

Згідно із ч. 2 ст. 321 Ц України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Порядок перепланування, переобладнання, реконструкції житлових та нежитлових приміщень, зміна їх функціонального призначення у м. Тернополі затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 601 від 05.06.13.

Тому, не заслуговують на увагу доводи представників позивача щодо відсутність повноважень у Виконавчого комітету на вчинення таких дій. Позивачем не наведено належних доказів, що такі повноваження делеговані Радою Тернопільській ОДА.

Судова колегія приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції щодо вказаних позовних вимог є законним й підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не вбачає.

Аналізуючи рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача про передачу спірного майна в оренду, то судова колегія також вважає рішення законним та обгрунтованим.

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.15 Міська рада із 04.08.15 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 296,9 м кв. Площа зазначеного приміщення змінилася у сторону зменшення (на 0,8 м кв) внаслідок влаштування перегородок.

Рішення Виконавчого комітету № 532 від 01.07.15 «Про надання в оренду майна комунальної власності» надано в оренду третій особі нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (1-2 поверх) готель загальною площею 254,8/63,9 м кв терміном на 35 місяців.

15.07.15 між орендодавцем Виконавчим комітетом Ради та орендарем ТОВ «Акція» укладено договір оренди індивідуально визначеного майна № 4012 /надалі «Договір»/.

Як зазначалося вище, власник на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном (ст. 319 ЦК України).

Суд першої інстанції вірно послався на ст. 627 ЦК України, згідно із якою сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, Закон України «Про оренду державного та комунального майна» та на «Положення про оренду комунального майна територіальної громади м. Тернополя».

Оскільки позивач не був учасником зазначених договірних відносин, тому суд першої інстанції вірно зробив висновок, що договором оренди не порушені права останнього.

Безпідставними є доводи представників позивача щодо відсутності у відповідача Ради права власності на спірне майно, так як вони спростовуються письмовими доказами, які описані вище.

Рада є власником спірного майна із 29.07.08. Зміна правового статусу майна із житлового приміщення на нежитлове не змінила змісту права власності Ради на це майно.

Суд вірно зазначив, що договір оренди укладений на реальне настання наслідків, відповідає нормам законодавства, виконується сторонами, будь-яких майнових чи інших претензії у сторін не має, визнається ними повністю. Сторони по договору вимог щодо оспорення предмету оренди не висувають.

Вказані факти є констатовані, так як відсутні відомості про будь-які судові спори з цього приводу.

Суд першої інстанції помилково послався на рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.15 у справі № 921/765/15-г/5 за позовом ФОП ОСОБА_4 до Ради, ТОВ «Акція», Виконавчого комітету» про визнання договору оренди недійсним, як на доказ встановлених обставин, оскільки дане рішення прийняте у спорі, де позивач не був його стороною, а тому в силу ст. 61 ЦПК України воно не можу слугувати засобом для звільнення від доказування.

Апеляційна інстанція не бере до уваги тверджень позивача про те, що судом безпідставно не взято до уваги рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.05.15, яким Раді відмовлено у задоволенні позову про визнання його таким, що втратив право користування приміщеннями гуртожитку та інші рішення з цього питання, так як останні предмету даного позову не стосуються.

Позивач стверджує, що оспорюваними рішення та договором оренди порушуються його житлові права, як мешканця гуртожитку, так як в оренду передані кімнати в яких він проживає, однак вони є безпідставними з огляду на те, що Виконавчим комітетом в забезпечення житлових прав останнього направлено звернення від 15.02.16 № 655/08 з пропозицією надання іншого приміщення у гуртожитку - кімнати АДРЕСА_2 для його поселення та проживання, однак позивач залишив дану пропозицію без реагування.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна інстанція приходить до переконання, що скаргу слід відхилити, а оспорюване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ю.Й. Демкович