Номер провадження: 22-ц/785/4144/16
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Фальчука В.П., Кравця Ю.І.,

при секретарі: Лопотані В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 23 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до Березівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього заборгованості за розпискою в сумі 70 000 гривень. Представник позивача мотивував позовні вимоги тим, що 20 грудня 2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, передав у власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти в сумі 70 000 гривень зі строком повернення не пізніше 01.06.2014 року, про що сторонами була складена відповідна розписка. Однак, до цього часу відповідач не повертає грошові кошти, у зв"язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 23 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошові кошти в сумі 70 000 гривень за борговою розпискою та вирішено питання стосовно судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Березівського районного суду Одеської області від 23 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про судове засідання, до апеляційного суду не з`явився, про причину не явки у встановленому порядку не повідомив, про відкладення апеляційного розгляду клопотання не надав.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що 20 грудня 2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, передав у власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти в сумі 70 000 гривень зі строком повернення не пізніше 01.06.2014 року, про що сторонами була складена відповідна розписка. Однак, до цього часу відповідач не повертає грошові кошти, у зв"язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості за борговою розпискою, суд першої інстанції виходив з того, що представлена розписка посвідчує передачу від позивача відповідачу у позику 70000 грн. із зобов`язанням повернення не пізніше 01.06.2014 року. У вказаний строк позика повернена не була, що є підставою для її стягнення у заявленому розмірі.

Такий висновок районного суду відповідає встановленим у справі обставинам, відповідачем належним чином не спростований.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору пощез-ики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивачем представлено розписку від 20.12.2013 року про позику відповідачеві 70000 грн. на строк до 01.06.2014 року.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у менший кількості, ніж встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 був присутнім в суді першої інстанції при розгляді позову ОСОБА_3, отримав у встановленому порядку копію позовної заяви з вимогами про стягнення боргу за розпискою і тому не був позбавлений права та процесуальної можливості довести свої заперечення щодо безгрошовості виданої ним позивачу розписки.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що дійсно він написав розписку про позику 70 000 грн., але насправді вказані грошові кошти він взагалі не отримував.

До апеляційної скарги на підтвердження своїх заперечень щодо безгрошовості розписки від 2013 року відповідач надав копію договору без конкретної дати укладення у листопаді 2013 року про поставку на реалізацію книг та іншої поліграфічної продукції від ТОВ «Видавнича група «Основа», зазначивши, що при укладенні цього догвороу, менеджер постачальника вимусив його підписати розсписку про нібито отримання від ОСОБА_3 позики в сумі 70 000 грн.. При цьому дата повернення позики у розписці зазначена не була. Слова про повернення не пізніше 01.06.2014 року дописані не його рукою.

Дані доводи апеляційної скарги судова колегія прийняти не може, оскільки укладений договір між ТОВ «Видавнича група «Основа», на поставку книг та поліграфічної продукції під реалізацію ОСОБА_2 у листопада 2013 року жодним чином не пов`язаний з наданою ним розпискою від 20.12.2013 року про запозичення у ОСОБА_3 70 000 грн. При цьому такий зв`язок не прослідковується ані зі змісту, ані з характеру правовідносин, які виникли внаслідок різних за змістом договорів (правочинів), укладених ОСОБА_2 з двома різними особами між якими не вбачається ніякого зв`язку. До того ж і період укладення даних документів не співпадає - договір укладений у листопада 2013 року без визначення конкретної дати, а розписка про позику грошових коштів - 20.12.2013 року.

Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд поданої ним апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, в судове засідання не з`явився, розпорядившись таким чином своїми процесуальними правами, судова колегія позбавлена можливості роз`яснити йому положення ч. 4 ст, 10 ЦПИК України.

При цьому ОСОБА_2 на підтвердження доводів апеляційної скарги не додав клопотання про витребування від ТОВ «Видавнича група «Основа» відомостей про причетність даної юридичної особи до складення відповідачем фактично безгрошової розписки про отримання ним від незнайомої фізичної особи ОСОБА_3 у позику 70 000 грн. та про зв`язок між ОСОБА_3 та ТОВ «Видавнича група «Основа».

Доводи апеляційної скарги пов`язаної з тим, що дата повернення коштів за розпискою була дописана не ОСОБА_2 не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки вимога заявлена позивачем про повернення коштів охоплюється поданим ним позовом до суду про стягнення позики.

Тобто поняття вимога є більш широким ніж позов, який за своєю суттю є вимогою, заявленою в судовому порядку, в той час як вимога може бути і досудовою.

Заявивши позов до суду про стягенння боргу за розпискою, позивач таким чином пред`явив до відповідача вимогу. Отримавши позов, відповідач не був позбавлений права повернути її протягом тридцяти днів, як це передбачено абз 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, що регулює правовідносини з договорами позики, де сторонами не встановлений строк повернення позики.

Інших доводів в апеляційній скарзі не заявлено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду, при вирішенні цієї справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 23 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: В.П Фальчук

Ю.І. Кравець