Ухвала

іменем україни

13 червня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 грудня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 12 жовтня 1990 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Враховуючи те, що подружнє життя не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, просила розірвати їхній шлюб.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 10 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 10 жовтня 1990 року Суворовським ВРАГС м. Херсона за актовим записом № 722.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та закрити провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 110, 112 СК України, оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Таким чином, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права та ухвалили рішення про задоволення позову, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються наявним у справі повідомленням про отримання ОСОБА_2 особисто поштового відправлення з повісткою на судове засідання на 10 грудня 2010 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно відмовив заявнику у закритті апеляційного провадження, оскільки ОСОБА_3 померла після ухвалення судом рішення, яке набрало законної сили.

Інші доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель