Справа № 2-626/2001
Номер провадження № 4-с/315/9/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Браціло І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

31.05.2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

В скарзі заявник посилався на те, що 14.03.2016 року він отримав постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 і відповідно дізнався про порушення його права на розпорядження коштами, що знаходяться на банківських рахунках, вважає, що державним виконавцем порушено вимоги ст.73 Закону України Про виконавче провадження, ст.ст. 43, 46 Конституції України, прохає визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 щодо накладення арешту на його банківські рахунки, які знаходяться в ЗОУ АТ Ощадбанк та ПАТ КБ Приватбанк, зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 зняти арешт з його банківських рахунків, які знаходяться в ЗОУ АТ Ощадбанк та ПАТ КБ Приватбанк.

08.06.2016 року до суду звернувся державний виконавець Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 з запереченнями, в яких посилався на те, що 27.08.2007 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-626, виданого 11.10.2001 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як аліменти не сплачувались боржником, то ним 11.03.2016 року була винесена постанова про арешт банківських рахунків боржника, за отриманою від банків інформацією, що ці кошти є соціальними виплатами до нього не надходило, зняти арешт з коштів він має право відповідно до ч.2 ст.60 Закону України Про виконавче провадження у разі надходження документів банку про неможливість звернення стягнення на ці кошти, а також відповідно до п.8 ст.49 Закону України Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження в зв`язку з його фактичним виконанням, а також за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого законом, в усіх інших випадках арешт може бути знято за рішенням суду, прохав винести рішення на розсуд суду.

29.06.2016 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області поновлено строк звернення ОСОБА_1 до Гуляйпільського районного суду Запорізької області зі скаргою на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника від 11.03.2016 року як пропущений з поважної причини.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав, як і підтримав обставини, на які посилався, суду пояснивши, що на банківський рахунок ПАТ КБ Приватбанк перераховуються соціальні виплати по уходу за престарелим батьком в сумі 125 грн. щомісячно, прохав визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 щодо накладення арешту на його банківські рахунки, які знаходяться в ЗОУ АТ Ощадбанк та ПАТ КБ Приватбанк, зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 зняти арешт з його банківських рахунків, які знаходяться в ЗОУ АТ Ощадбанк та ПАТ КБ Приватбанк.

Державний виконавець Гуляйпільського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 скаргу не визнав, суду пояснивши, що 27.08.2007 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-626, виданого 11.10.2001 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як аліменти не сплачувались боржником, то ним 11.03.2016 року була винесена постанова про арешт банківських рахунків боржника, за отриманою від банків інформацією, що ці кошти є соціальними виплатами до нього не надходило, зняти арешт з коштів він має право відповідно до ч.2 ст.60 Закону України Про виконавче провадження у разі надходження документів банку про неможливість звернення стягнення на ці кошти, а також відповідно до п.8 ст.49 закону України Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження в зв`язку з його фактичним виконанням, а також за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого законом, в усіх інших випадках арешт може бути знято за рішенням суду, прохав відмовити в задоволенні скарги.

Суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.08.2007 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-626, виданого 11.10.2001 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заборгованість боржника по аліментах станом на 29.02.2016 року складає 44973,81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості боржника по аліментах.

11.03.2016 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції ОСОБА_2 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках на суму 45073,81 грн., які знаходяться в АТ Ощадбанк, ПАТ Метабанк, ПАТ Креді ОСОБА_6, ПАТ КБ Приватбанк, АТ Райфайзен банк Аваль.

12.03.2016 року постанова про накладення арешту напалена на виконання до банків.

18.03.2016 року ПАТ КБ Приватбанк повідомило державного виконавця про накладення арешту.

18.03.2016 року АТ Ощадбанк повідомило державного виконавця про накладення арешту.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 п.6 ст.11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч.1 ст.57 Закону України Про виконавче провадження арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону України Про виконавче провадження арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, які знаходяться на рахунках і вкладах на зберіганні у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч.3 ст.57 Закону України Про виконавче провадження постановами, передбаченими ч.2 даної статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника чи на окремі предмети.

Відповідно до ст.73 Закону України Про виконавче провадження стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення

працівника; 2) компенсацію працівнику за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа під час звільнення одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років; 3) компенсацію працівнику витрат у зв'язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 4) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 5) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 6) допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; 7) одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини; 8) допомогу по догляду за дитиною; 9) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 10) допомогу на лікування; 11) допомогу на поховання; 12) щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 13) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення не здійснюється також із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в органах внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що боржник відповідно до ст.383 ЦПК України звернувся до суду, який видав виконавчий лист, зі скаргою на дії державного виконавця в зв`язку з накладенням арешту на кошти, які знаходяться на банківських рахунках, вважаючи дії державного виконавця неправомірними, так як порушують вимоги ст.ст. 43, 46 Конституції України, ст.73 Закону України Про виконавче провадження.

Судом встановлено, що 11.03.2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 при здійсненні своїх повноважень у процесі здійснення виконавчого провадження при накладенні арешту на кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_1 на суму 45073,81 грн., які знаходяться в АТ Ощадбанк, ПАТ Метабанк, ПАТ Креді ОСОБА_6, ПАТ КБ Приватбанк та ПАТ Райфайзен банк Аваль діяв на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Законом України Про виконавче провадження, тоді як заявник не надав суду доказів наявності заборон звернення стягнення на його кошти, які знаходяться на рахунках у банках, передбачених ст.73 Закону України Про виконавче провадження.

Посилання заявника на ч.7 ст.43 Конституції України, яка передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищаються законом, та ч.1 ст.46 Конституції України, яка передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, безпідставне, так як не мають відношення до правовідносин, які виникли між заявником як боржником та посадовою особою як державним виконавцем.

А тому скарга не підлягає задоволенню, так як не підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, ст.ст. 19, 43, 46, 55 Конституції України, ст.ст. 3, 57, 73, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця залишити без задоволення.

З повним текстом ухвали особи, які беруть участь у справі, мають право ознайомитись 30.06.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Гуляйпільський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: Ярош С.О.