У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики неукладеним.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за позиковим зобовязанням від 31 серпня 2015 року в сумі 14 000,00 грн.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 487,20 грн. по сплаті судового збору.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги доводи стосовно недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП ані вироком суду в кримінальній справі, ані постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, якою водія було б притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, ані постановою суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у звязку із закінченням строків притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Проте, всупереч наявності передбаченого законодавством порядку встановлення вини особи у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, суд першої інстанції на підставі доводів позивача дійшов до неправильного висновку, що ОСОБА_1 добровільно визнав наявність його вини у заподіянні шкоди, а тому у нього виникло зобовязання її відшкодувати ОСОБА_2

Вважає, місцевий суд передчасно дійшов до висновку щодо законності та правильності доводів ОСОБА_2 про новацію боргу з відшкодування матеріальної відповідальності у позикове зобовязання. З розписки від 31 серпня 2015 року не вбачається, що в ній наявні усі істотні умови. В ній не вказано, ні про факт вчинення ДТП, ні про визнання ним вини у його вчиненні, ні про підтвердження розміру шкоди. ОСОБА_2 в свою чергу в уточненій позовній заяві визнає про те, що кошти йому не позичав. Без існування у нього зобовязання з відшкодування матеріальної шкоди неможливо говорити про його новацію.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити, а в задоволені первісного позову відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 31 серпня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Волькцваген Джета» під керуванням ОСОБА_1 та мотоцикла марки "G-max Racer" під керуванням ОСОБА_2, внаслідок якої мотоцикл отримай механічні пошкодження.

На місці пригоди водії погодили, що ОСОБА_1 відшкодує ОСОБА_2 14000,00 грн. збитків за ремонт мотоцикла, на виконання чого ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 розписку про отримання від нього 14 000.00 грн. у позику та зобов'язався їх поверну у строк до 01 листопада 2015 року.

Видавши вказану розписку, ОСОБА_1 тим самим добровільно визнав наявність його вини у заподіянні шкоди та взяв на себе зобов'язання її відшкодувати.

Враховуючи вкладені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідно до ч. 1 ст. 1053 ЦК України між сторонами відбулася новація боргу у позикове зобовязання.

Новація - це спосіб припинення зобов'язання за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами згідно з вимогами ч. 2 ст. 604 ЦК України.

ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові та в судовому засіданні не заперечив саму подію ДТП.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином, безгрошевість є дійсно підставою для оспорювання договору позики, а не для визнання його недійсним, та не поширюється на новацію.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції правильно постановив рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, оскільки у відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував дійсні обставини по справі, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Доводи апелянта, які викладені в його апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, з якими погоджується і колегія суддів.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_3