РІШЕННЯ

Іменем України

27.04.2016 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Козюренка Р.С.

при секретарі- Потюк В.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в розмірі 18 600,00 гривень. Свій позов мотивує тим, що 03.05.2012 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (вчинила виконавчий напис, реєстраційний № 1049, згідно якого ПАТ «Фольксбанк» набув право звернути стягнення на предмет застави та задовольнити вимоги, щодо стягнення з позивача ОСОБА_3 заборгованості за період з 05.12.2011 року по 03.05.2012 року у розмірі 5 322,41 доларів США. Крім того, 14.08.2013 року нотаріус вчинила виконавчий напис, реєстраційний № 2742, згідно якого ПАТ «Фольксбанк» набув право звернути стягнення на предмет застави та задовольнити вимоги, щодо стягнення з позивача заборгованості, за період з 01.03.2013 року по 14.08.2013 року у розмірі 3 364,01 доларів США. Однак, рішенням апеляційного суду Львівської області від 20.10.2014 року ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_3 до ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступника ПАТ «Фольксбанк» з участю третіх осіб приватних нотаріусів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору застави та визнання виконавчих написів нотаріуса від 03.05.2012 року в реєстрі за № 1049 та 14.08.2013 року в реєстрі за № 2742 такими, що не підлягають виконанню. Відтак, у зв'язку з тим, що внаслідок неправомірних дій нотаріуса з приводу вчинення виконавчих написів в нього було вилучено його власність, а саме автомобіль НОМЕР_1, вважає, що йому завдано значних моральних страждань, так як він був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя, був змушений захищати свої майнові права у судовому порядку, а тому просить суд позов задовольнити та стягнути на його користь з відповідача 18 600,00 гривень моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у ньому та просить такий задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечила, пояснення дала аналогічні пояснення викладеним у запереченнях, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково.

Судом встановлено, що 30.10.2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» укладено кредитний договір №KF45315, за умовами якого банк надав йому кредит у сумі 8 140,00 доларів США зі кінцевим строком повернення до 29.10.2012 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» укладено договір застави від 30.10.2007 року, предметом якого є транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_1, вартістю 45 500,00 гривень.

03.05.2012 року та 14.08.2013 року приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_2 вчинені виконавчі написи № 1049 та № 2742 на транспортний засіб марки автомобіль НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, в рахунок погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «Фольксбанк».

12.06.2012 року Сихівським відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ відкрито виконавче провадження №33009805 з виконання даних виконавчих написів. Крім того, постановою від 08.08.2012 року державного виконавця у цьому ж провадження з позивача стягнуто виконавчий збір, а постановою від 08.08.2012 року накладено на арешт на майно останнього та в подальшому вилучено 03.02.2013 року автомобіль НОМЕР_2, з подальшим переданням на зберігання автомобіля третій особі до 04.11.2014 р., що ледь не завершилося його продажем на публічних торгах в межах виконавчого провадження. Вказані обставини відбулись на підставі наступних документів: Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 33009805 від

Крім того, 23.08.2013 року Сихівським відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 39465030, яке було закінчено 04.11.2014 року у звязку із прийняття 20.10.2014 року апеляційним судом Львівської області рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про визнання згаданих виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.

В межах наведених вище виконавчих проваджень з позивача стягувалось заборгованість по кредитному договору, плата за вчинення виконавчих написів, виконавчий збір та витрати повязані із проведенням виконавчих дій, зокрема, серед іншого, плата за вчинення виконавчого напису від 03.05.2012 року, реєстраційний № 1049 в розмірі 2000,00 грн.; виконавчий збір по виконавчому провадженні ВП № 33009805 в розмірі 4504,67 грн.; плата за вчинення виконавчого напису від 14.08.2013 року, реєстраційний № 2742 в розмірі 3000,00 грн.; виконавчий збір по виконавчому провадженні ВП № 39465030 в розмірі 3327,02 грн.; витрати на проведення виконавчих дій по виконавчому провадженні ВП № 39465030 в розмірі 851,33 гривень.

Як вбачається із рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 10.07.2013 року задоволено позов ОСОБА_5, яким визнано п.5.2 Договору застави укладеного 30.10.2007 року між позивачем та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», предметом якого є транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_1 та визнано вчинені 03.05.2012 року та 14.08.2013 року приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_2 виконавчі написи № 1049 та № 2742 такими, що не підлягають виконанню.

Так, підставою для задоволення згаданого позову ОСОБА_3 стало те, що положення ЗУ «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 03 жовтня 2012 року № 6-70цс12 та від 12 червня 2013 року № 6-54цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 24.12.2014 року рішення апеляційного суду Львівської області від 20.10.2014 року залишено без змін.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобовязань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 87, ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1,3 ч. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 20/5 від 03.03.2004 р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальність боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У відповідності до ч.1 статті 27 Закону України «Про нотаріат» визначає, що шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається із пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні потерпілому заподіяних збитків грішми, на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, судом встановлено, що нотаріус ОСОБА_2 діяла невірно, оскільки в неї були відсутні підстави звернення стягнення на заставлене майно.

Враховуючи вищенаведене, позов про стягнення моральної шкоди саме з відповідача - приватного нотаріуса ОСОБА_6, є обґрунтованим та є належним відповідачем у цій справі і має нести відповідальність за заподіяну позивачеві шкоду.

Проаналізувавши наведені вище докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо невизнання позову про відшкодування позивачу моральної шкоди, тому що вони є безпідставними.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

Наведені позивачем та проаналізовані судом докази свідчать про те, що в звязку невірними діями нотаріуса позивач зазнав моральних страждань.

Разом з тим, встановивши підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди та вирішуючи цей спір в частині розміру відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи глибину та тривалість страждань позивача, наявність змушених змін у його житті, моральні страждання та хвилювання, позбавлений можливості нормально вести свій побут, ступень вини, а також виходячи з засад розумності та справедливості вважає за можливе вимоги позивача задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 4 550,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги позивача про стягнення з відповідача 18 600,00 гривень у відшкодування моральної шкоди не відповідають глибині моральних та фізичних страждань, яких він зазнав.

В силу змісту ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Однак, сторони, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів що містяться у справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди в сумі 4 550,00 гривень.

З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 57, 60, 169, 209, 212, 215, 218, 224-225 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 4 550 гривень (чотири тисячі пятсот пятдесят) 00 копійок.

Стягнути з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 186,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Козюренко Р.С.