У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення оплати (компенсації) за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у ПАТ «КБ «Надра» на посаді радника відділу індивідуального коучінгу та супроводження Управління розвитку персоналу Департаменту управління персоналом та була звільнена з роботи наказом від 13 лютого 2009 року № 79-п. У зв'язку з одруженням змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3». Зазначає, що при її звільненні відповідач не провів з нею розрахунок у повному обсязі, зокрема, їй не було нараховано та не виплачено додаткову заробітну плату, а саме: компенсацію (оплату) за роботу у відповідні вихідні дні в грудні 2008 року та в січні 2009 року, до виконання якої вона була спеціально залучена на підставі розпоряджень віце-президента ПАТ «КБ «Надра» від 25 грудня 2008 року № 549 «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» та № 3 «Про впровадження нового продукту на площадках продажу». Позивач, керуючись ст. ст. 72, 107 КЗпП України просила стягнути з ПАТ «КБ «Надра» компенсацію (оплату праці) за роботу в неробочі дні 27 грудня 2008 року, 28 грудня 2008 року, 17 січня 2009 року, 18 січня 2009 року, 24 січня 2009 року та 25 січня 2009 року в сумі 1 938 грн 48 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з лютого 2009 року по лютий 2015 року від належної позивачеві оплати за роботу у вищевказані неробочі дні; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2015 року по 04 червня 2015 року, який становить 255 071 грн 66 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року(з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10 липня 2015 року), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за роботу у вихідні дні в сумі 1 938 грн 48 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з лютого 2009 року по лютий 2015 року в сумі 1 087 грн 53 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року в сумі 255 071 грн 66 коп., а всього 258 097 грн 67 коп., які визначені судом без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначено, що положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (зі змінами)необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Установлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб від 06 липня 2012 року серії НОМЕР_1 позивач змінила прізвище «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» (а. с. 149, т. 1).

ОСОБА_3 працювала у ПАТ «КБ «Надра» на посаді радника відділу індивідуального коучінгу Центру коучінгу та супроводження Управління розвитку персоналу Департаменту управління персоналом.

25 грудня 2008 року письмовим розпорядженням віце-президента банку від 25 грудня 2008 року № 549 «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» і проведення у зв'язку з цим з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів за даним продуктом для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ВАТ «КБ «Надра» (а. с. 20-21, т. 1).

Пунктом 1.1 указаного розпорядження зобов'язано начальників МРУ, директорів РУ прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу з 27 по 30 грудня 2008 року.

Пунктом 1.2 розпорядження зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно зі списками (Додатки 2-33).

Відповідно до додатку № 33 до розпорядження від 25 грудня 2008 року № 549 ОСОБА_3 у період з 27 грудня 2008 року по 30 грудня 2008 року направлялася для прийняття участі у семінарі в Харківському Регіональному управлінні ВАТ «КБ «Надра» (а. с. 22- 23 т. 1).

27 та 28 грудня 2008 року були неробочими днями - субота та неділя відповідно.

06 січня 2009 року віце-президентом банку видано розпорядження № 3 «Про впровадження нового продукту на площадках продажу», відповідно до п. 1.1, 1.2 якого у зв'язку з впровадженням нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року встановлено обов'язок направити співробітників згідно з додатком № 1, а також прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу.

Відповідно до додатку № 1 до вказаного розпорядження ОСОБА_3 у період з 12 січня 2009 року по 28 січня 2009 року направлялася для прийняття участі в семінарі в Харківському Регіональному управлінні ВАТ «КБ «Надра» (а. с. 29 т. 1).

Неробочими днями в цей період були 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя).

Наказом від 13 лютого 2009 pоку № 79-п ОСОБА_3 звільнено з роботи з 13 грудня 2009 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а. с. 14-19 т. 1).

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-41цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-41цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2012 року № 1497 (з подальшими змінами і доповненнями) (далі - Положення), визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги на цей період зріс більш як на один відсоток.

Відповідно до п. 3 Положення сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» компенсація за роботу у неробочі дні є додатковою заробітною платою як робота понад установлені норми. Компенсацію за роботу у неробочі дні віднесено до складу фонду додаткової оплати праці п. 2.2.4 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2005 року № 5.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак