Справа № 450/1567/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/2421/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Категорія:47
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я.,Гриновця Б.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі - задоволено.

Проведено реальний розподіл житлового будинку під № 20 по вул. Котляревського в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області між співвласниками ОСОБА_4 до ОСОБА_2.

Визначено реальну частку ОСОБА_4 в житловому будинку під № 20 по вул. Котляревського в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області у розмірі 29/50 частин.

Визначено реальну частку ОСОБА_2 в житловому будинку під під № 20 по вул. Котляревського в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області у розмірі 21/50 частин.

Виділено у власність ОСОБА_4, співвласнику 29/50 частини, наступні приміщення у житловому будинку під № 20 по вул. Котляревського в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області : на першому поверсі : приміщення 1-1 загальною площею 6,9 кв.м.; Житлова кімната 1-2 - загальною площею 13,4 кв.м.; Житлова кімната 1-3 - загальною площею 13,1 кв.м.; Тамбур 1-загальною площею 2.3 кв.м.; Тамбура 11- загальною площею 2.4 кв.м.

Виділено у власність ОСОБА_2 співвласнику 21/50 частини наступні приміщення у будинку під № 20 по вул. Котляревського в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області : на першому поверсі : приміщення 1-4 загальною площею 5,1 кв.м. приміщення 1-5 загальною площею 6.1 кв.м; приміщення 1-6 загальною площею 1.8 кв.м.; приміщення 1-7 загальною площею 1.0 кв.м.; по мезоніну : Коридор 1-8 - загальною площею 5,0 кв.м; Житлова кімната 1-9 - загальною площею 9,4 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_2 85 402,00 грн. (вісімдесят пять тисяч чотириста дві гривні) компенсації від відступу від рівності часток у житловому будинку.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2960,00 грн. (дві тисячі девятсот шістдесять гривень) половини суми коштів сплачених за проведення експертизи та половину суми сплаченого судового збору, що становить у сумі 253, 75 грн. (двісті пятдесят три гривні 75 коп.).

Рішення суду оскаржив відповідач - ОСОБА_4-С.І..

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене не на основі повного та всебічного з'ясування обставин по справі. Вважає, що судом грубо порушено ст. 5 ЦК України і ст. 58 Конституції України, оскільки судом застосовано норми ЦК України, який вступив в дію 2004 року, а повинен був застосувати кодекс 1963 року. Також судом безпідставно застосовано норми Сімейного кодексу, а не КпШС України. Зазначає, що у відповідності до договору дарування від 12.04.1991 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4-С.І., останній набув у власність будинок № 18 по вул. Котляревського в с. Водяне Пустомитівського району Львівської області, та який зареєстрований у Львівському МБТІ в реєстрові книзі №353 та по-господарській книзі сільради під № 1781, що складається з трьох кімнат житловою площею 35,9 та одної кухні, а також літньої кухні, хліва,хліва, вбиральні пивниці, криниці, огорожі та хвіртки, а тому предмет договору дарування від 12.04.1991 року не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Із врахуванням наведеного, просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року.

Відповідач(апелянт) в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які заперечили щодо доводів апеляційної скарги, подавши письмові заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов про поділ житлового будинку внатурі, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, що встановлено судовим рішенням, яке має преюдиційне значення, а відтак такий підлягає розподілу згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 60 СК України презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, хоча можливість про добровільне вирішення спору судом надавалася неодноразово, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до розяснень п.п. 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року №11, закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 371 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. (п.22 вищезгаданої постанови).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом за час перебування сторін у шлюбі, відповідачем ОСОБА_4-С.І. було набуто житловий будинок та в подальшому спільно подружжям було перебудовано житловий будинок № 20 (колишній № 18) по вул. Котляревського, с. Зимна Вода, Пустомитівський район Львівська область.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.02.2005 року, окрім усього, житловий будинок № 18 (теперішній № 20) по вул. Котляревського, с. Зимна Вода, Пустомитівський район Львівська область визнано спільною сумісно власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14.06.2013 року, яке набрало законної, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.02.2005 року, скасовано та ухвалено нове, яким житловий будинок № 18 (теперішній № 20) по вул. Котляревського, с. Зимна Вода, Пустомитівський район Львівська область визнано спільним майном подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З метою реального розподілу житлового будинку під № 20 по вул. Котляревського, в с. Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області, між співласниками відповідно до належних їм часток, експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено судову інженерно технічну експертизу на підставі якої складено висновок № 381/382 від 14.08.2015 року, згідно якого встановлено ринкову вартість житлового будинку під № 20 по вул. Котляревського, в Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області у розмірі 1 076 990,00 грн. (один мільйон сімдесят шість тисяч девятсот девяносто грн.).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що запропонований варіант розподілу житлового будинку є єдино можливим з технічної точки зору, є прийнятним і справедливим та таким, що максимально буде відповідати інтересам сторін, з урахуванням грошової компенсації за відхилення від ідеальних частин на користь позивача співвласнику 21/50 частин ( менше на 4,85 кв.м. загальної площі), що становить у розмірі 85 402, 00 грн.

Доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а відтак колегія суддів приходить висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу, яка не спростовує висновків рішення суду, необхідно відхилити.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

ОСОБА_7