У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7, орган опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області, Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона та ОСОБА_4 на підставі договору найму житла проживали разом у квартирі АДРЕСА_1 з 1983 року. На початку березня 2011 року відповідач добровільно покинув квартиру, при цьому віддавши їй ключі від вхідних дверей.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 вересня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного сулу Запорізької області від 22 серпня 2012 року визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2012 року скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Зазначала, що відповідач на підставі вказаного рішення суду касаційної інстанції поновив своє місце реєстрації у квартирі, але намагань вселитися не здійснив і не здійснює дотепер, квартирою не цікавиться, грошові кошти на утримання будинку та прибудинкової території, витрати зі сплати інших житлово-комунальних послуг не надає та самостійно їх не перераховує на рахунки комунальних підприємств.

Вважала, що у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року вказано, що судами прийнято у якості допустимих доказів акти про непроживання відповідача, які складено у період з 03 травня по 23 вересня 2011 року. зазначала, що відлік часу непроживання відповідача у квартирі починається з 03 травня 2011 року по теперішній час, що не підлягає доказуванню.

05 квітня 2012 року, в період часу після ухвалення та до скасування заочного рішення вказана квартира була приватизована і власниками квартири стали вона, ОСОБА_5, ОСОБА_7

Станом на день подання позовної заяви відповідач не був членом сім'ї власника житла, не проживав разом із ним та не вів спільного господарства, а тому він вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв'язку із відсутністю в ньому понад встановлені строки.

Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою у зв'язку із відсутністю без поважних причин понад встановлені строки.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Суди обґрунтовано відмовили у позові відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України, оскільки причини відсутності відповідача у спірній квартирі є поважними та пов'язані з тривалістю судового розгляду щодо приватизації спірної квартири. Вказаний висновок суду також підтверджується і неодноразовими зверненнями відповідача до позивача, правоохоронних та судових органів, які досліджені судами при розгляді справи, про що зазначено у мотивувальній частині рішення суду.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7, орган опіки та піклування Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради Запорізької області, Енергодарський міський відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М.Ситнік