АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/7586/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Яровенко Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В. ,

а також заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 04 серпня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи - ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування рішення третейського суду,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2015 року у справі №715/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву обґрунтовує тим, що зазначеним рішенням задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з нього грошову суму заборгованості за кредитним договором. Проте спір, у якому ухвалено рішення, не підвідомчий третейським судам, оскільки виник у сфері надання послуг споживачам. Також посилається на порушення порядку визначення складу суду та вирішення питання про права осіб, які не брали участі у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 04 серпня 2015 року заяву задоволено, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 25 травня 2015 року у справі №715/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ПАТ «Універсал Банк» подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що предметом позовних вимог є захист інтересів кредитора у договірних зобов»язаннях, а отже зазначене не є спором щодо захисту прав споживачів.

Також зазначає, що судом невірно тлумачено правовий висновок Верховного Суду України.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва від 13 жовтня 2015 року ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 04 серпня 2015 року скасовано та постановлено нову про відмову в задоволенні заяви.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 13 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні заявник та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності особи, що не з»явилась в судове засідання на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що третейський суд розглянув справу, яка не була йому підвідомча з огляду на характер спору, що пов»язаний із виконанням споживачем зобов»язань за договором.

З таким висновками колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

З матеріалів справи убачається, що 10 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №014-2008-2014, який додатковою угодою від 19 березня 2012 року викладено у новій редакції. Цільовим призначенням використання наданих кредитних коштів є придбання житлової квартири.

Розділ 8.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди) містить третейське застереження, відповідно до якого всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв»язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейську суду при Асоціації українських банків.

25 травня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі №715/15 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з відповідачів грошову суму.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст.5 цього Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Законом України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14.

Так, п.14 ст.6 цього Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначається, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, справи щодо захисту прав споживачів, якими є фізичні особи, підлягають вирішенню виключно державними судами.

З рішення третейського суду, яке заявник просить скасувати, убачається, що рішення прийнято у справі за позовом банку у зв»язку із невиконанням позичальником своїх договірних зобов»язань.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере на себе зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб»єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Відтак, незалежно від предмета і підстав позову та особи, яка звертається до суду з позовом (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають із споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживача».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові №6-856цс15 від 02 вересня 2015 року, відповідно до статті 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Обставини справи, у якій Верховним Судом України висловлено зазначену правову позицію є аналогічними обставинам у цій справі.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону, якими врегульоване зазначене коло відносин та доводами апеляційної скарги такі висновки не спростовуються.

Доводи в частині, що судом першої інстанції неправильно застосовано правову позицію Верховного суду України у справі №6-64цс15 колегією суддів відхиляються.

Згідно із правовою позицією Верховного суду України у справі №6-64цс15:

Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним.

Предмет розгляду справи, у якій висловлено цю правову позицію (визнання умови кредитного договору недійсним), відмінний від предмету розгляду цієї справи, проте сам зміст правовідносин та порядок їх врегулювання є тотожними. Правова позиція у справі №6-64цс15 містить висновки про неможливість передачі на вирішення третейського суду будь-якого спору, який виник у зв»язку із укладенням договору щодо споживчого кредитування.

Відтак, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 304, 305, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов