Номер провадження: 22-ц/785/353/16
Головуючий у першій інстанції Терьохін С. Є.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Артеменка І.А.,

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року, -

встановила:

17.08.2010 року позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом

до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що 18.04.2007 року на підставі кредитного договору ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надав ОСОБА_3 кредит в сумі 143 000 долари США із сплатою 13,5 % річних за користування кредитом щомісячно.

В якості забезпечення кредитного зобов'язання ОСОБА_3, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 18.04.2007 року укладений договір поруки.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_3 кредитні кошти, однак, останній порушив умови договору, не повертає кредит у строки, передбачені графіком, не сплачує проценти за користування кредитом у строки, передбачені кредитним договором та не повертає щомісячну комісію.

Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідача на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом на загальну суму 1 775 865,14 грн.

Справа розглянута у порядку ст.224 ЦПК України.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року позов задоволено у повному обсязі.

Представник ОСОБА_4- ОСОБА_5 надав до суду апеляційну скаргу про скасування заочного рішення, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, заперечення на доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити їх частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи а встановлено судом першої інстанції, 18.04.2007 року на підставі кредитного договору №014/0074/73/73421 ВАТ «РайффайзенБанкАваль», який є правонаступником ПАТ «РайффайзенБанкАваль», надав ОСОБА_3 кредит в сумі 143 000 доларів США із сплатою 13,5 % річних за користування кредитом щомісячно.

В якості забезпечення виниклого кредитного зобов'язання, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно п. 3.1 договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарно відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 неналежним чином виконувались зобов»язання по своєчасному погашенню кредиту, у зв»язку з чим станом на 19.01.2011р. утворилась заборгованість в розмірі 1 775 865, 14 грн.

Однак, на думку колегії суддів, судом першої інстанції помилково стягнуто заборгованість солідарно з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.

Як передбачено п. 6.5 кредитного договору, таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим позовом, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

З метою досудового врегулювання спору позивач 16.07.2009 року надіслав відповідачу ОСОБА_4 вимогу про погашення заборгованості /а.с.31/.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись від наступного дня після настання дати дострокового повернення заборгованості.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

При цьому, позов банком пред'явлено лише 17.08.2011 року, тобто, після спливу шестимісячного строку після настання строку виконання основного зобов'язання, а тому, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припинила свою дію.

Таким чином, встановивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договорів поруки встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до пункту 6.5 кредитного договору, не пред'явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов'язання, колегія суддів приходить до висновку, що зобов'язання ОСОБА_4 за договором поруки припинилися.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-155цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у достатньому обсязі не перевірив вказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, наданим доказам не дав належної правової оцінки в сукупності та їх взаємному зв»язку, належним чином не перевірив протиріччя та суперечності наданих сторонами доказів у справі, та ухвалив помилкове рішення, у зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_4 у розмірі 225 072, 26 доларів США, що еквівалентно 1 775 865, 14 грн., судового збору у розмірі 850 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 60 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити. В решті рішення залишити без змін.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 4 019, 41 грн., сплачений ним при подачі апеляційної скарги.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2013 року скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_4 1 775 865, 14 грн., судового збору у розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 225 072, 26 доларів США, що еквівалентно 1 775 865, 14 грн. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 4 019, 41 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

І.А.Артеменко