21.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/1750/16-ц
УХВАЛА

21 березня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/1750/16-ц
2-з/205/22/16

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Нижний А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дорофєєвої ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дорофєєвої ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2016р. відкрито провадження у справі.

Позивачі звернулись до суду з клопотанням про забезпечення позову, у якому просять вжити заходи до забезпечення позову та до розгляду справи по суті накласти арешт на домоволодіння, яке розташоване в м. Дніпропетровську, вул. Писемська, 47.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Всупереч викладеному, заява про забезпечення позову не містить виклад обставин та доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по справі, а просте посилання на те, що відповідач можливо захоче відчужити вказане домоволодіння не є підставою для накладення арешту на нього.

Крім того, суд додатково розяснює позивачам, що вони не позбавлені можливості повторно звернутись з заявою про забезпечення позову у цивільній справі на будь-якій стадії розгляду справи, якщо перестануть існувати обставини, що стали причиною для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, позивач всупереч ч.3 ст.151 ЦПК України не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, з урахуванням чого у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, яке розташоване в м. Дніпропетровську, вул. Писемська, 47.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_5