АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2965/16 Головуючий 1-ї інстанції - Дудченко В.О.
Справа № 626/280/16-ц Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Сащенко І.С., Коровіна С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (відповідач-1) та ОСОБА_2 (відповідач-2), в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором №241676-CRED (далі - кредитний договір) від 30.07.2008року в розмірі 34 232,85грн., яка складається: 6 628,65грн. - заборгованість за кредитом, 25 735,97грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 250,00грн. - штраф (фіксована частина), 1 618,23грн. - штраф (процентна складова). Вирішити питання про судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 30.07.2008року між Банком та відповідачем-1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000,00грн. зі сплатою 32% (відсотка) річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 25.01.2010року. Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Але, останній взяті на себе зобов'язання не виконував, не проводив сплату кредитних сум, у зв'язку з чим у нього виникла вищевказана заборгованість, яку добровільно сплатити відмовляється. З метою забезпечення виконання відповідачем-1 зобов'язань за кредитним договором, 30.07.2008року між Банком та відповідачем-2 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель відповідає перед Банком за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

В судове засідання суду першої інстанції представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, в якій також зазначив, що позов підтримує і не заперечує проти прийняття судом заочного рішення на підставі наявних у справі документів.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі та застосувати до даних правовідносин строк позовної давності.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити їх позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи. Зокрема вказують, що суд при вирішенні спору не взяв до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалі від 24.08.2015року по справі №6-7847св15 та Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015року по справі №6-249цс15, в яких зазначено, що «оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Судом встановлено, що 30.07.2008року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 000,00грн. зі сплатою 32% (відсотка) річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 25.01.2010року.

У забезпечення виконання відповідачем-1 зобов'язань за кредитним договором, 30.07.2008року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель відповідає перед Банком за виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. У випадку порушень зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Але, відповідач-1 взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, сплату кредитних сум проводив нерегулярно, внаслідок чого станом на 09.12.2015року утворилась заборгованість на загальну суму 34 232,85грн., яка складається: 6 628,65грн. - заборгованість за кредитом, 25 735,97грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 250,00грн. - штраф (фіксована частина), 1 618,23грн. - штраф (процентна складова).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Нормами ст.1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити гроші відповідно до ст.625 ЦК України незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст.1048 ЦК України.

Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача-1 є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється після встановлення шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може ( правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року №6-53цс14).

Оскільки протягом шести місяців від дня закінчення дії кредитного договору, позивач позов до поручителя не пред'явив, тому договір поруки відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України є припиненим, а тому відсутні підстави для стягнення з поручителя кредитної заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо боржника ОСОБА_1 з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що цей строк пропущено ПАТ КБ «Приватбанк» без поважних причин.

Так, згідно п.6.8 кредитного договору строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю - 5 років.

Термін дії кредитного договору закінчився - 25.01.2010року. Перебіг строку позовної давності розпочався від дня коли закінчився строк дії кредитного договору, тобто з 25.01.2010року. Враховуючи те, що останній платіж відповідачем-1 в рахунок погашення заборгованості за кредитом здійснив - 26.08.2010року, про що свідчить наданий Банком розрахунок, тому строк позовної давності перервався і почався з початку з 26.08.2010року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається з початку.

З матеріалів справа вбачається, що після 26.08.2010року ані відповідач-1, ані відповідач-2 жодного платежу по кредиту більше не здійснювали. Про порушене право Банк дізнався саме з 26.08.2010року, але з даним позовом звернувся до суду лише - 18.02.2016року, тобто за сплином 5 років 5 місяців 22 днів, отже після сплину п'ятирічного строку позовної давності.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 02.12.2015року по справі №6-249цс15, колегією суддів не приймаються, оскільки ця правова позиція стосується зовсім інших правовідносин, а саме коли Банком було змінено строк виконання основного зобов'язання. В даному випадку строк основного зобов'язання за кредитним договором не змінювався, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача-1 процентів за кредитом у межах строку позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -