РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Кшановської Є.З.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2013 року звернувся до суду, вказавши, що між ним та відповідачем 24.09.2007 року було укладено договір кредиту б/н на суму 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач виконав зобов'язання частково, заборгувавши станом на 31.08.2013 року 22738,63 грн., з них 5013,77 грн. заборгованості за кредитом, 13089,90 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3075,98 грн. заборгованості по комісії, а також нараховані в звязку з цим 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1058,98 грн. штрафу (процентна складова). Відповідач добровільно не згоден сплатити заборгованість, в зв'язку з чим позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг за договором в сумі 22738,63 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням суду позов було задоволено, після чого відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення, заочне рішення було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просить задовольнити, додатково пояснивши, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки кредитна карта відповідача перевипускалась, коли він пройшов повторну ідентифікацію, підписавши заяву позичальника в 2014 році.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, заявивши про сплив строків позовної давності за вимогами банку. Пояснив також, що востаннє він сплачував за вказаним позивачем договором в 2008 році. Картка, яку він отримав в банку в 2014 році, є зарплатною і до даного кредиту стосунку не має, крім того, згодом він відмовився і від неї. Просить в позові відмовити.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником котрого на даний час є позивач, та відповідачем 24.09.2007 року було укладено договір б/н на отримання кредиту на суму 5000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а в разі несвоєчасного виконання боргових зобовязань 60% на рік) з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач на порушення умов договору створив заборгованість по сумі кредиту, відсотків за кредитом, комісії, сплативши їх частково. Виходячи з наявного в матеріалах справи розрахунку позивача, станом на 31.08.2013 року йому нарахована до сплати сума кредиту 5013,77 грн., 13089,90 грн. процентів за користування кредитом, 3075,98 грн. комісії за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1058,98 грн. штрафу (процентна складова).

Як вбачається із листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.03.2016 року, наявного в матеріалах справи, термін дії кредитної картки, відкритої 11.10.2007 року і виданої за кредитним договором від 24.09.2007 року відповідачу, - жовтень 2010 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, останній платіж за договором було сплачено відповідачем 15.02.2008 року, що представником відповідачем судовому засіданні було визнано.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наявні в матеріалах справи документи, що є складовими частинами укладеного між сторонами договору, умови щодо продовження строку позовної давності не містять.

Таким чином, позовна давність до заявлених у даній справі вимог банку спливла в жовтні 2013 року, а позов у даній справі заявлено 12.12.2013 року.

Суд критично оцінює і не бере до уваги пояснення представника позивача про те, що строк позовної давності не сплив.

Зокрема, картка від 19.01.2014 року видана банком уже після спливу строку позовної давності. Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 3.06.2014 року, копія котрої наявна у справі, відповідач засвідчив не визнання своїх зобовязань за попереднім кредитним договором, а укладення між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ним іншого договору про надання банківських послуг. При цьому строк позовної давності, сплинувши станом на 2013 рік, не міг перерватись в 2014 році.

Згідно частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин в позові слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 61, 212 215 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 257, 266, 267, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ПАТ КБ ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя