22-ц/775/807/2016(м)
Категорія 55 Головуючий у 1 інстанції Сараєв І.О.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецькоі області в складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Приморського суду міста Маріуполя від 12 вересня 2016 року про закриття провадження у справі,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Приморського суду м. Маріуполя від 25 липня 2016 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою цього ж суду від 12 вересня 2016 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати і передати справу до Приморського районного суду м. Маріуполя для подальшого розгляду справи, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, посилається на те, що судом не вірно визначена підсудність даної справи господарському суду.

Представник відповідача - ПАТ «Азовзагальмаш» в судове засідання апеляційного суду не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Тому, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2, який підтримав скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Азовзагальмаш».

13 червня 2016 року його звільнено з роботи з підстави, передбаченої ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.

Згідно з розрахунковим листком за квітень 2016 року роботодавець нарахував позивачу заробітну плату в розмірі 16 032,34 грв, але не виплатив вказану суму з посиланням на відсутність коштів, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду ( а.с. 1-2,12).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20 квітня 2016 року порушено провадження у справі №910/3262/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Вказана інформація оприлюднена на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа за спірними правовідносинами підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, з посиланням на положення ст.12 ГПК України та ч. 4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обовязкових платежів).

Частиною 6 ст. 12 цього Закону передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Аналізуючи норми ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та ст. 117 гл. VII «Оплата праці» КЗпП України, слід дійти висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю правовою природою є трудовими, а не цивільними чи господарськими й на них не поширюється правило ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Тобто, зі змісту цієї норми вбачається, що на відносини, які випливають із трудових правовідносин, мораторій не поширюється, а належні суми підлягають виплаті.

Таким чином, ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу порушення підприємством законодавства про оплату праці з підстав, передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України, дія мораторію не поширюється на вимоги кредиторів про виплату заробітної плати , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в ухвалі Верховного Суду України № 6 -143-12 від 21 листопада 2012 року, які є обовязковими для всіх судів України.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що призвело до неправильного визначення підсудності справи господарському суду та закриття провадження у даній справі.

У відповідності зі ст.311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

У звязку з викладеним ухвала суду підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 313-315 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Маріуполя від 12 вересня 2016 року скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ігнатоля Т.Г.

Судді Зайцева С.А.

ОСОБА_3