РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лентер» про поновлення на роботі, виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування по листкам непрацездатності та моральної шкоди, -

встановив:

Позивача ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ТОВ «Лентер» про поновлення на роботі, виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування по листкам непрацездатності та моральної шкоди.

Позовну заяву мотивує тим, що 31 липня 2012 року була прийнята на посаду менеджера із збуту відділу регіонально-оптового збуту товариства з обмеженою відповідальністю «Лентер». Наказом ТОВ «Лентер» від 31 серпня 2015 року № 35-к була звільнена з вищевказаної посади в звязку з прогулами без поважних причин відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України. Вищевказане звільнення мене з посади вважає неправомірним та незаконним. Так, 02 червня 2015 року звернулася електронним листом через внутрішній сайт ТОВ «Лентер» до керівника відділу регіонально-оптового збуту з проханням затвердити надання їй частини щорічної оплачуванної відпустки на період з 08.06.2015р. по 21.06.2015р. 03 червня 2015 року отримала відповідь про погодження відпустки та передачу її підписаної заяви у відділ кадрів ТОВ «Лентер». 17 червня 2015 року у телефонній розмові із комерційним директором ТОВ «Лентер» ОСОБА_3 повідомила останню про свою вагітність, погане самопочуття на що отримала відповідь про затвердження моєї відпустки. 22 червня 2015 року направила електронного листа з проханням затвердити подовження своєї відпустки на 8 днів з 22.06.2015р. по 30.06.2015р. у звязку з ускладненням вагітності до комерційного директора ОСОБА_3 ТОВ «Лентер» та отримала у той же день у телефонній розмові із останньою погоджувальну відповідь, а також рекомендацію звільнитися за власним бажанням з 01.07.2015р. Позивач відмовилась від написання заяви на звільнення, після чого було заблоковане її електронне листування із підприємством, відключений корпоративний мобільний номер. Також, дізналася від своїх клієнтів про те, що керівництво ТОВ «Лентер» повідомило їх в електронній формі про зміну менеджера, тобто неї.

У період з 06 липня по 14 вересня 2015 року на свою домашню адресу отримала три рекомендованих листа наступного змісту: 06 липня 2015 року цінний лист від 23.06.2015р., вих.№143, в якому було висловлене прохання надати пояснення причин відсутності на роботі з 16 по 23 червня 2015 року, 14 серпня 2015 року цінний лист від 10.07.2015р. вих.№155 із повідомленням про те, що до відділу кадрів не надійшло пояснень її відсутності на роботі з 16 по 23 червня 2015 року та було висловлене прохання надати причини відсутності на роботі з 24 червня по 10 липня 2015 року. 14 вересня 2015 року рекомендований лист від 31.08.2015р. вих.№179 із повідомленням про її звільнення в звязку з прогулами без поважних причин та відповідний наказ №35-к від 31 серпня 2015 року ТОВ «Лентер».

Повідомляє, що протягом роботи у ТОВ «Лентер» листування проводилося електронним шляхом. Вказує, що встановити відсутність на робочому місці, за юридичною адресою ТОВ «Лентер» (08130, вул. Садова, 49 с. Петропавлівська Борщагівка, Києво - Святошинський район Київської області) відділ кадрів не мав можливості, у звязку із тим, що позивач працювала на вищевказаному підприємстві як регіональний представник (Волинська, Рівненська, Львівська, Чернівецька, Хмельницька, Івано-Франківська, Закарпатська області) та постійно проживала у м. Ужгород, де і виконувала свої робочі обовязки.

Припускаючи думку про те, що робітники відділу кадрів ТОВ «Лентер» не володіли інформацією про її, вищевказані електронні листи, але розуміючи, що вона є регіональним представником підприємства та проживає у м. Ужгород, на її думку могли скористатися можливістю звязатися з нею шляхом мобільного звязку для зясування всіх питань, повязаних з її робочою діяльністю, до якої від керівництва підприємства ніколи не було претензій.

14 вересня 2015 року, цінним листом із описом відправила до ТОВ «Лентер» (отримано 22.09.2015р.) наступні документи: Висновок лікаря - гінеколога від 25.06.2015р. про мою вагітність, загрозу її переривання і необхідність амбулаторного лікування, листок непрацездатності, виданий 01.07.2015р., серія АГЦ №376708, листок непрацездатності, виданий 31.07.2015р., серія АГЦ №364518, листок непрацездатності, виданий 21.08.2015р., серій АГЦ №364543, листок непрацездатності, виданий 25.08.2015р., серія АГЦ №317777.

Вищевказані лікарняні листи та висновок лікаря - гінеколога були надіслані поштовим звязком лише 14.09.2015р. оскільки весь цей час перебувала у тяжкому стані у звязку із вагітністю. Після отримання вищевказаних документів відповідач не лише не скасував власний наказ №35-к від 31 серпня 2015 року ТОВ «Лентер», а навіть заблокував електронне листування із підприємством та відключив корпоративний мобільний номер.

Позивач вказує, що відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі, своїй 14-річній доньці та майбутній дитині на життя. Вказані незаконні дії та бездіяльність відповідача щодо вивчення та вияснення дійсних обставин щодо її робочої діяльності у ТОВ «Лентер», перед звільненням призвели до моральних переживань, а саме:втратила душевний спокій, постійно перебуває у нервовому роздратованому стані; не маю засобів для забезпечення належного рівня життя собі, своїй 14-річній доньці та майбутній дитині; порушена ділова репутація; у звязку із вищевказаним, з перших тижнів вагітності виникла загроза її здоровю у стані вагітності.

На підставі вищенаведеного позивач просить поновити її на посаді менеджера із збуту відділу регіонально-оптового збуту товариства з обмеженою відповідальністю «Лентер», стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лентер» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2015 року до дня поновлення на роботі та виплату відшкодування по листкам непрацездатності за період з 01.07.2015 року по 03.09.2015 року. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, виплати заробітної плати за один місяць та відшкодування по листкам непрацездатності за період з 01.07.2015 року по 03.09.2015 року. Зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю «Лентер» відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. (Пятдесят тисяч гривень 00 коп.).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, на адресу суду направили свої заперечення, просили розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги заперечують в повному обсязі, в позові просили відмовити, оскільки відсутній предмет спору.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши думку сторін з приводу вищенаведеного спору, а також оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Г'р. ОСОБА_4 (ОСОБА_1М.) була прийнята на роботу у ТОВ «Лентер» (Київська область, Києво-Святошинський р-и, с. ППБорщагівка, вул. Садова. 49) на посаду менеджера зі збуту у відділ регіонально оптового збуту відповідно до наказу № 13-к від 31.07.12 р.. на підставі заяви гр. ОСОБА_4.

У звязку із одруженням та на підставі заяви гр. ОСОБА_4 прізвище було змінено на ОСОБА_1 (Наказ № 48-к від 17.11.14 р.).

Згідно доданих актів від 03 серпня 2015 року, 13 липня 2015 року, 16 червня 2015 року, 17 червня 2015 року, 18 червня 2015 року, 19 червня 2015 року, 22 червня 2015 року, 23 червня 2015 року, 24 червня 2015 року, 25 червня 2015 року, 26 червня 2015 року, 30 червня 2015 року, складених головним бухгалтером ТОВ «Лентер» ОСОБА_5, менеджера із збуту ОСОБА_6, нач.юрид. відділу ОСОБА_7, ОСОБА_1 не вийшла на роботу та не повідомила причини свого не виходу у вказані дати.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує, що у період з 06 липня по 14 вересня 2015 року на свою домашню адресу отримала три рекомендованих листа наступного змісту: 06 липня 2015 року цінний лист від 23.06.2015р., вих.№143, в якому було висловлене прохання надати пояснення причин відсутності на роботі з 16 по 23 червня 2015 року, 14 серпня 2015 року цінний лист від 10.07.2015р. вих.№155 із повідомленням про те, що до відділу кадрів не надійшло пояснень її відсутності на роботі з 16 по 23 червня 2015 року та було висловлене прохання надати причини відсутності на роботі з 24 червня по 10 липня 2015 року.

У звязку з неотриманням відповіді (пояснень відсутності на роботі) від гр. ОСОБА_1 на неодноразові звернення керівництва TOB «ЛЕНТЕР», керуючись нормами чинного законодавства України гр. ОСОБА_1 була звільнена відповідно до наказу № 35-К від 31.08.15 р. за ст. 40 п. 4 «у звязку із прогулами без поважних причин».

14 вересня 2015 року позивач отримала рекомендований лист від 31.08.2015р. вих.№179 із повідомленням про її звільнення в звязку з прогулами без поважних причин та відповідний наказ №35-к від 31 серпня 2015 року ТОВ «Лентер».

Не зважаючи на те, що листи від відповідача ОСОБА_1 отримувала власноручно, що підтверджується повідомленнями про вручення листів особисто гр. ОСОБА_1, Листки непрацездатності були направлені Позивачем на адресу Відповідача лише 14.09.15 р. та отримані ТОВ «Лентер» 16.09.15 р., тобто в день отримання листа про звільнення.

Після отримання листків непрацездатності від гр. ОСОБА_1 остання була поновлена на роботі відповідно до наказу № 44-к від 22.09.15 р., а наказ № 35-К від 31.08.15 р. скасовано.

Інформація про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі з прикладенням копії відповідного наказу було направлено на адресу позивача листом № 203 від 24.09.15 р.

Станом на дату розгляду справи гр. ОСОБА_1 перебуває у штаті ТОВ «ЛЕНТЕР» на посаді менеджера зі збуту.

Відповідно до наказу № 44-к від 22.09.15 р. в звязку з наданням ОСОБА_1 22.09.2015 року листків непрацездатності, наказ № 35-К від 31.08.15 р. скасовано, поновлено на роботі ОСОБА_1 на посаді менеджера із збуту відділу регіонально-оптового збуту з 16.06.2015 року. Зазначено про необхідність відповідальній особі відділу кадрів провести корегування табелів обліку робочого часу за період з 01.07.2015 року по 03.09.2015 року і надати їх до бухгалтерії. Зобовязно бухгалтерії провести розрахунки та виплати по наданим лікарняним листам.

У зв'язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014 N 77, яким викладено у новій редакції Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для уникнення неузгодженості дій робочих органів Фонду щодо застосування в роботі норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.99 N 1105 (далі - Закон N 1105) повідомляє наступне: По страхових випадках (допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, допомога на поховання), і які настали до 31.12.2014 включно, при визначенні права на матеріальне забезпечення та його розміру необхідно керуватися нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 N 2240.

У свою чергу, страховий стаж для реалізації норм частини четвертої статті 19 Закону N 1105 визначається відповідно до вимог статті 21 Закону N 1105 за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Такий розрахунок повинен робити страхувальник на підставі даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, наданих застрахованою особою у вигляді довідки Пенсійного фонду України.(Лист, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, від 17.01.2015, № 2.4-17-92 "Щодо застосування в роботі норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.99 N1105")»

3 огляду на вище викладене листом № 203 від 24.09.15 р. гр. ОСОБА_1 було запропоновано надати довідку з пенсійного фонду про наявний страховий стаж для запобігання помилки у розрахунку виплат за лікарняними листками.

Відповідно до платіжних доручень № 18 та 19 від 13.01.2016 р. було перераховано кошти Позивачу по листам непрацездатності за період липень - вересень 2015 р. у розмірі 1580,44 гривень, та 809,61 гривень відповідно.

Крім того, згідно копії наказу № 01-к від 13.01.2016 р. гр. ОСОБА_1 надано відпустку по вагітністі та пологам. Період відпустки з 17 грудня 2015 року по 20 квітня 2016 року, на підставі заяви ОСОБА_1 від 17.12.2015 року, та листа непрацездатності.

Позивачем не надано жодного належного доказу, що електронна адреса () стосується TOB «ЛЕНТЕР», інших відомостей про те, що саме ТОВ «ЛЕНТЕР» отримувало від ОСОБА_1 повідомлення в електронному вигляді в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до вимог статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за відсутності спору стосовно вказаних сум (позивачем не доведено наявності спору або порушення його прав) з урахуванням положень ст.3 ЦПК України та наявності наказу № 44-к від 22.09.15 р. про поновлення позивача на роботі, суд вважає за потрібне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період з 31 серпня 2015 року до дня поновлення на роботі та виплату відшкодування по листкам непрацездатності за період з 01.07.2015 року по 03.09.2015 року

Стосовно позовних вимог щодо виплати гр. ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 Постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 5 Постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявність протиправного діяння заподіювача шкоди, вини заподіювача шкоди, наявність шкоди та причинний зв'язок між протиправними діяннями та шкодою, крім того, моральна шкода полягає у настанні негативних наслідків, що спричинили погіршення стану здоров'я позивача, порушення звичного ритму життя, тощо, що повинно бути доведеним позивачем, в матеріалах справи не підтверджується повністю даний факт письмовими доказами (виписками з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого або медичною карткою амбулаторного хворого, тощо).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій відповідача, а також виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача і заподіяння ним шкоди.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вину відповідача, а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивачем в судовому засіданні не доведено та не підтверджено документально, що погіршення її стану здоров'я сталося саме внаслідок нервових переживань через дії відповідача (відсутній висновок лікаря), а з наданих документів та лікарняних листів також такого не вбачається.

Крім того, оскільки судом під час судового розгляду не встановлено жодних порушень з боку відповідача, тому й вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. В зв'язку з цим не відповідає змісту ст.237-1 КЗпП України стягнення з роботодавця моральної шкоди лише на підставі заяви працівника про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій цієї статті (моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя). Тому обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків, або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника. Однак, ані позивачем, ані його представником, всупереч вимогам ст.ст.10, 57 60 ЦПК України жодними належним і допустими доказами не доведено факту спричинення позивачу з вини відповідача моральних чи фізичних страждань або якихось інших втрат немайнового характеру.

Крім того, суд враховує, що відповідно до наказу № 44-к від 22.09.15 р. в звязку з наданням ОСОБА_1 22.09.2015 року листків непрацездатності, наказ № 35-К від 31.08.15 р. скасовано, а позивача поновлено на роботі на посаді менеджера із збуту відділу регіонально-оптового збуту. проведено корегування табелів обліку робочого часу за період з 01.07.2015 року по 03.09.2015 року. Проведено виплати по наданим лікарняним листам. До суду позивач ОСОБА_1 звернулась 15.10.2015 року, тобто після поновлення такої на роботі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Питання стосовно судових витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст.88 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищенаведене, сплачений позивачем судовий збір підлягає зарахуванню на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Лентер» про поновлення на роботі, виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування по листкам непрацездатності та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8