АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 667/7902/15-ц Головуючий в І інстанції: Скорик С.А.
Провадження №22-ц/791/1360/2016 Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вербицької Л.І.,

ОСОБА_1

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 30 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 14.04.1998 року Комсомольським районним судом м. Херсона було затверджено мирову угоду між ним та його братами ОСОБА_5, ОСОБА_2 щодо поділу житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул.Смольна,87/42 та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Право власності позивача на 19/200 частини нерухомого майна підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 01.06.2007 року. Однак відповідачі перешкоджають позивачеві у користуванні його власністю. Так, йому не надано ключів від вхідних дверей, його не пускають до будинку. Посилаючись на наведене, просив зобовязати відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 усунути йому перешкоди в користуванні його власністю, а саме будинком, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Смольна, 87/42 шляхом вселення до будинку та надання йому ключа від вхідної хвіртки та дверей будинку.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 30 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли на адресу апеляційного суду, ОСОБА_6, яка представляє інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просить відхилити доводи апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з неможливості задоволення позовних вимог за відсутності виділу позивачеві в натурі частини домоволодіння, якою він має право користуватися.

Однак з таким висновком суду колегія погодитись не може з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.04.1998 року затверджена мирова угода за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розподіл жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою м.Херсон, вул.Смольна, 87/42 (а.с.10-13).

За фактом створення позивачу перешкод у користуванні його частиною спірного будинку 08.04.2015 року він звертався до начальника Комсомольського РВ УМВС України в Херсонській області з проханням забезпечити йому безперешкодний доступ до своєї частини будинку, оскільки колишні дружини його померлих братів, не пускають до будинку, здійснили перебудови будинку та прибудови, без погодження з ним (а.с.8).

На вищевказану заяву, позивачу було рекомендовано для вирішення вказаних питань звернутися до суду, оскільки з викладених в заяві обставин вбачаються цивільно-правові відносини (а.с.7).

Відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником 19/200 частини спірного домоволодіння (а.с.14), власником іншої частини домоволодіння визначеної ухвалою суду від 14.04.1998 року, після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8 (а.с.35,36,43). Реальний виділ 19/200 частин домоволодіння, власником якого є позивач, не здійснювався.

За змістом ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Спірні правовідносини стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Суд першої інстанції на вищезазначені норми закону уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про вселення через те, що частина будинку, власником якої є позивач, реально не визначена.

Враховуючи, що здійснення перешкод позивачу у користуванні своєю власністю доведено наданими ним доказами та не заперечується відповідачами (а.с.61, 62), колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК країни воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 30 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні його власністю, а саме будинком, що знаходиться за адресою: м.Херсон, вул. Смольна, 87/42 шляхом його вселення до будинку та надання йому ключів від вхідної хвіртки та дверей будинку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Л.І. Вербицька

ОСОБА_1