АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Осіпчука Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва «Плесо» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Справа №753/6935/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10750/2016
Головуючий у суді першої інстанції : Л.К. Леонтюк
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини її звільнення, не врахував ту обставину, що їй не було запропоновано всі вільні посади які відповідали її досвіду та професії, хоча такі на момент її звільнення були наявні у штатному розписі підприємства. Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки звільняючи її із займаної посади було порушено порядок звільнення, а тому відповідно до вимог закону звільнений працівник поновлюється на попередній роботі. Разом з цим суд неправомірно відмовив у стягненні моральної шкоди, оскільки діями відповідача було порушено законне право позивача на працю, що задало їй глибоких моральних страждань.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник відповідача Осіпчук Ю.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції законно та обґрунтовано виходив з їх недоведеності та необґрунтованості, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, правильно встановив спірні правовідносини та вірно визначив норми закону, що їх регулюють, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше аніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до роз'яснень п.19 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, проте що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне звільнення. За змістом ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору.

Судом встановлено, що 01 квітня 2003р. ОСОБА_1 була зарахована згідно наказу № 56-к від 01.04.2003р. на посаду провідного інженера з питань технагляду служби підготовки та організації будівництва Державного комунального підприємства «Плесо».

20 серпня 2008р. згідно з Розпорядженням КМДА №502 від 08.04.2008р. Державне комунальне підприємство перейменоване у комунальне підприємство «Плесо». 01 січня 2013р. ОСОБА_1 була переведена на посаду провідного інженера з підготовки виробництва виробничо-технічного відділу. 03 грудня 2013р. переведено на посаду провідного інженера з підготовки виробництва відділу.

Відповідно до наказів від 10.12.2015р. №164 «Про затвердження змін організаційної структури» та від 11.12.2015р. №165 «Про затвердження змін штатного розпису» у зв'язку зі зміною структури та штатного розпису КП «Плесо» ОСОБА_1 було попереджено 16.12.2015 року про наступне вивільнення із займаної посади 29.02.2016р. за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

29.02.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 34-к/тр від 29.02.2016 року (а.с.98).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в КП «Плесо» у зв'язку з необхідністю оптимізації структури підприємства у зв'язку з відсутністю необхідного бюджетного фінансування, інші несприятливі фактори та кризові явища, які відбулися в країні та впливали на виплату заробітної плати за рахунок бюджетних коштів, відбулося скорочення чисельності працівників підприємства.

Відповідачем було дотримано вимоги п.1 ст. 40 КЗпП та ст. 49-2 КЗпП України, та при попередженні позивачки про наступне звільнення їй було запропоновано усі вакантні посади наявні у КП «Плесо» (а.с. 96-97).

Твердження апеляційної скарги про те, що при звільненні з роботи, ОСОБА_1 не було запропоновано вільну посаду провідного фахівця до відділу розвитку прибережної інфраструктури, оскільки вона мала переважне право для зайняття даної посадиспростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами.

Так, із матеріалів справи вбачається, що посада провідного фахівця у відділі розвитку прибережної інфраструктури, передбачає виконання робіт, пов'язаних з економічними розрахунками, відповідно до посадової інструкції затвердженої генеральним директором КП «Плесо» 26.02.2016 року. На дану посаду було переведено іншого працівника підприємства - ОСОБА_7 Її було переведено наказом №37-тр від 01.03.2016 року на підставі заяви від 16.12.2015 року, у зв'язку з скороченням посади провідного інженера виробничо-технічного відділу, яку до скорочення займала ОСОБА_7, яка працювала у даному підприємстві з 14.02.2001 року, тобто протягом 15 років та мала відповідну економічну освіту, яка вимагалася для роботи на новій посаді, що підтверджується наявним дипломом.

Таким чином, твердження позивачки про наявність у неї переважного права на переведення її на посаду провідного фахівця є безпідставними, оскільки позивачка хоча і має 12 років безперервної роботи, але кваліфікацію має інженера - механіка.

Доводи апеляційної скарги про те, що їй не було запропоновано усі наявні на час її звільнення посади, спростовується матеріалами справи, а саме проставленим підписом під переліком вакантних посад про незгоду перейти на запропоновані посади, позивач не виявила бажання перейти на інші посади, запропоновані їй, із заявою про переведення на іншу вакантну посаду не зверталася.

З матеріалів справи також вбачається, що важливою підставою звільнення позивача стало відсутність в протоколіПрофспілкового комітету №7 від 11.02.2016р. обґрунтування відмови в наданні згоди на її звільнення.

В пункті 2 Рішень Протоколу №7 від 11.02.2016 року засідання профспілкового комітету Київської міської профспілки ЖКГ та сфери послуг зазначено: профком не було попереджено про майбутнє звільнення працівників; рішення про звільнення працівника прийнято директором без обговорення з працівниками підприємства; позивач є висококваліфікованим спеціалістом з профільною освітою, з тривалим стажем роботи та є постраждалою від наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Проте такі твердження не суперечать фактам.

Так, адміністрацією КП «Плесо» два рази проводилися відкриті збори з керівниками структурних підрозділів та двома профспілками КП «Плесо» з питання інформування працівників підприємства щодо скорочення штату (Протоколи КП «Плесо» від 28.10.2015р. та від 01 12.2015р.). Для участі в розгляді питання скорочення та для надання своїх пропозицій було запрошено представників профспілкових комітетів. Дані питання постійно обговорювалися з керівниками підрозділів та профспілковими комітетами, що свідчить про обізнаність профспілок про скорочення чисельності працівників. Прийняття рішення про скорочення чисельності працівників підприємства входить саме до компетенції генерального директора КП «Плесо» та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища.

Пунктом 1.1 Статуту КП «Плесо» визначено, що підприємство підпорядковується Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища, вимоги якого ще й як головного розпорядника бюджетних коштів є обов'язкові для виконання.

Пунктом 7.3.3. Статуту генеральному директору КП «Плесо» надано право затверджувати структуру і штатний розклад Підприємства.

Окрім того, в протоколі №7 від 11.02.2016 року профкому жодних порушень трудового законодавства при звільнення позивача не зазначено.

Згідно положень ч.7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Статтею 64 Господарського кодексу України підприємству надане право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про незаконність звільнення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що на момент звільнення у КП «Плесо» були наявні робочі місця, які за посадою та фахом підходять ОСОБА_1 за освітою, рівнем кваліфікації, спеціальністю та практичними знаннями, оскільки в матеріалах справи містяться дані, що від запропонованих посад вона відмовилася.

Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про порушення законодавства про працю при звільненні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України позивач не надала, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність законних підстав для задоволення її позовних вимог.

Слід зазначити, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, а тому висновок суду про відмову у задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

Отже, справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: