Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 55 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 5 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 9 січня 2013 року, в сумі 75048 грн. 45 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що працював в ДП «Житомирський військовий лісгосп» та був звільнений 8 січня 2013 року, проте заробітна плата в день звільнення йому виплачена не була.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 5 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 750 грн. 04 коп., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове,- про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 4 квітня 2013 року та рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 5 червня 2014 року встановлено, що 8 січня 2013 року був його останній робочий день та при звільненні відповідач не виплатив заробітну плату.

Дослідивши матеріали спраи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 жовтня 2011 року працював на посаді лісничого Корбутівського військового лісництва.

18 вересня 2012 року позивач звернувся до адміністрації відповідача із заявою про надання йому чергової відпустки з 19 вересня 2012 року, зазначивши при цьому, що він просить звільнити його в останній день відпустки.

На підставі даної заяви 18 вересня 2012 року наказом № 134-т директора ДП «Житомирський військовий лісгосп» позивачеві надано відпустку з 19 вересня 2012 року по 13 листопада 2012 року.

Наказом від 18 вересня 2012 року № 90-к ОСОБА_1 звільнено з посади лісничого Корбутівського військового лісництва 13 листопада 2012 року в останній день відпустки, за згодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Із вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 24 вересня 2012 року та цього ж дня він подав на ім'я директора ДП «Житомирський військовий лісгосп» заяву, в якій зазначив, що не згодний з наказом № 90-к про звільнення за угодою сторін, оскільки не бажає звільнятися, тому просив заяву про звільнення вважати недійсною.

4 жовтня 2012 року ДП «Житомирський військовий лісгосп» направлено відповідь ОСОБА_1 на подану 24 вересня 2012 року заяву, де зазначено про неможливість задоволення його заяви, оскільки у заяві від 18 вересня 2012 року не вказано підстави звільнення.

30 жовтня 2012 року наказом № 150-т позивачу продовжено щорічну відпустку терміном на 10 календарних днів з 14 листопада 2012 року до 23 листопада 2012 року у зв'язку з хворобою під час відпустки.

Наказом від 30 жовтня 2012 року № 101-к ОСОБА_1 звільнено з посади лісничого Корбутівського військового лісництва 23 листопада 2012 року, в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом від 8 листопада 2012 року № 156-т позивача відкликано з щорічної відпустки 8 листопада 2012 року терміном на один календарний день за його згодою, у зв'язку з чим продовжено перебування у щорічній відпустці на 1 день, до 4 грудня 2012 року.

Наказом від 12 листопада 2012 року № 105-к внесено зміни до наказу від 30 жовтня 2012 року № 101-к про надання компенсації за 10 днів невикористаної відпустки та звільнення ОСОБА_1 Надано останньому невикористану частину щорічної відпустки з 24 листопада 2012 року, тривалістю 10 календарних днів за період роботи з 10 серпня до 03 грудня 2012 року.

Наказом від 13 листопада 2012 року № 108-к пункт 3 наказу від 8 листопада 2012 року № 156-т викладено у такій редакції: «установлено дату звільнення ОСОБА_1 - 4 грудня 2012 року, в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України)».

Наказом від 29 листопада 2012 року № 165 позивачу продовжено щорічну відпустку терміном на 10 календарних днів з 5 грудня до 14 грудня 2012 року у зв'язку з хворобою під час відпустки.

Наказом від 29 листопада 2012 року № 109-к установлено дату звільнення ОСОБА_1 14 грудня 2012 року в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом від 14 грудня 2012 року № 171-т позивачу продовжено щорічну відпустку терміном на 3 календарних дні з 15 грудня до 17 грудня 2012 року в зв'язку з хворобою під час відпустки.

Наказом від 14 грудня 2012 року № 116-к установлено дату звільнення ОСОБА_1 - 17 грудня 2012 року, в останній день відпустки, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом від 20 грудня 2012 року № 117-к останній день відпустки позивача визначено 20 грудня 2012 року, дата звільнення за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Наказом від 20 грудня 2012 року № 175-к ОСОБА_1 продовжено щорічну відпустку терміном на 1 календарний день - 20 грудня 2012 року, у зв'язку з хворобою під час відпустки.

Наказом від 21 грудня 2012 року № 117-к установлено дату звільнення ОСОБА_1 - 21 грудня 2012 року, за угодою сторін.

Наказом від 29 грудня 2012 року № 120-к останній день відпустки позивачу визначено 30 грудня 2012 року. Дата звільнення за згодою сторін визначена - 2 січня 2013 року.

Наказом від 8 січня 2013 року № 1-к останній день відпустки ОСОБА_1 визначено 30 грудня 2012 року. У зв'язку з хворобою в період з 2 по 4 січня 2013 року дата звільнення за згодою сторін визначена - 8 січня 2013 року.

Наказом від 1 березня 2013 року наказ від 20 грудня 2012 року № 175-т кореговано, встановлено дату звільнення ОСОБА_1 30 грудня 2012 року, останній день його відпустки, у цей день він був працездатним.

Наказом від 28 лютого 2013 року № 11-к дату звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін визначено 30 грудня 2012 року.

Вказані обставини встановлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2014 року , яке залишене в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 вересня 2014 року.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За правилами ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи- по день постановлення рішення, якщо роботодавць не доведе відсутності в цьому своєї вини.

В судовому засіданні встановлено, що в день звільнення позивач не працював.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року також встановлено, що після звільнення ОСОБА_1 не звертався до відповідача із вимогою виплатити йому заробітну плату за будь-який період.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 209,303, 307, 308,313,314,315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 4 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: