Номер провадження: 22-ц/785/3019/16
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Громіка Р.Д., Панасенкова В.О.

За участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015р. ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на суму 17 249,84 грн.

Позивач зазначав, що 29.05.2012р. між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н, за яким банк надав позичальниці кредит у розмірі, встановленого кредитного ліміту на платіжну картку - 7 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При цьому відповідачка ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг на підставі Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Акцент-Банку.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ними договір, про що свідчить підпис позичальниці в заяві.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором станом на 20.05.2015р. в неї перед банком утворилась заборгованість у розмірі 17 249,84 грн., що складається з: 7 000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 8 152,23 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 797,61 грн. - штрафу (процентна складова), а тому ПАТ «Акцент-Банк» просило стягнути з відповідачки зазначену заборгованість за кредитним договором та судовий збір.

У письмових заперечень на позов від 24.11.2015р. відповідачка визнала факт укладення з позивачем кредитного договору, за яким вона одержала кредит на суму 7 000 грн. Проте стверджувала, що в період з 21.06.2012р. по 11.11.2014р. на погашення кредиту вона сплатила банку 14 415,00 грн. Вважала, що позивач не вірно розрахував суму заборгованості, тому просила суд першої інстанції витребувати оригінали документів та провести незалежну розрахункову експертизу. Просила про часткове задоволення позову, а/с. 37-38.

Рішенням суду від 01.02.2016р. позов задоволено у повному обсязі, вирішено питання про розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі відповідачкапросить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначила, що вона 17.08.2015р. сплатила судовий збір за клопотання про витребування оригіналів документів та проведення незалежної експертизи для встановлення дійсної заборгованості за кредитним договором, однак суд це її клопотання не розглянув. Указує, що договір за своїм змістом та текстом не відповідає законодавству України та її інтересам, порушує її законні інтереси.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. Про причині своєї неявки апеляційний суд не повідомили.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення сторін належним, а їх неявку до суду такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 29.05.2012р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, за яким позивач надав відповідачці на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із письмової заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та правила користування платіжною карткою й тарифів банку, (а.с. 7 - 11).

Факт ознайомлення із умовами і тарифами кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку за вищевказаним кредитним договором і згода відповідачки на отримання банківських послуг, а відтак і укладення кредитного договору, підтверджується особистим підписом ОСОБА_2, (а.с. 7).

За змістом вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідачка мав погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. (а.с. 8-11).

Позивачем надані належно завірені копії вищевказаних документів.

Доказів припинення дії договору внаслідок його закінчення (припинення строку дії картки) у справі немає, навпаки є данні про те, що останній платіж на погашення кредиту у сумі 100 грн. відповідачка здійснила 11.11.2014р.

З розрахунку заборгованості за цим кредитним договором за період з 01.06.2012р. до 20.05.2015р. відповідачка ОСОБА_2 за отриманою нею кредитною картою неодноразово отримувала від Банку кредитні кошти та частково погашала заборгованість, проте має не погашену заборгованість, (а.с. 3-6).

Право Банку надати кредит на визначених сторонами умовах підтверджується наданими до суду доказами, зокрема: ліцензією, свідоцтвом про реєстрацію та Статутом, тощо, (а.с.15-19).

Обставин отримання кредитної картки, грошей на вищевказаних Умовах і у вищевказаному розмірі відповідачка ОСОБА_2 не спростовувала, вона лише заперечувала факт наявності в неї непогашеної заборгованості у розмірі, визначеному Банком .

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, а відтак й не укладення кредитного договору, оскільки законодавством не виключається укладення договору на умовах, які були запропоновані Банком та схвалені відповідачкою ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав, що відповідачка не виконувала належним чином зобов'язань за кредитним договором та має прострочену заборгованість.

Обов'язок ОСОБА_2 сплатити банку 17 249,84 грн. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 7 000 грн. - заборгованість за кредитом; 8 152,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 797,61 грн. - штраф (процентна ставка), розрахунки такої заборгованості наведені позивачем, право кредитора вимагати повернення кредитних коштів передбачені і відповідають змісту Умов надання кредиту саме на таких умовах, укладеним Банком і ОСОБА_2 договору карткового кредиту від 29.05.2012р.

При цьому, наведений Банком розрахунок обґрунтовано наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення відповідачкою умов договору і часткове погашення нею заборгованості.

Із зазначеного розрахунку заборгованості убачається, що всі сплачені відповідачкою кошти на погашення кредиту Банком враховані, проте відповідачка допустила заборгованість на суму 17 249,84грн.

Підстав не довіряти розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у суду першої інстанції не було.

Проте відповідачка вказаний розрахунок не спростувала, будь-яких доказів що він є неправильний не навела, до суду апеляційної інстанції не з'явилася, не подала до апеляційного суду клопотання про признання експертизи і які питання необхідно вирішити експертам, які документи необхідно витребувати та надати експертам, оскільки за діючим цивільно процесуальним законодавством України суди позбавлені можливості вирішувати ці питання за свою ініціативою.

Відповідачка ОСОБА_2 не довела своїх заперечень та доводів апеляційної скарги, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому апеляційний суд створив їй всі умови для змагальності процесу, належним чином повідомив її про час та місце розгляду справи у апеляційному порядку, однак відповідачка до суду не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила та ухилилася від цього свого обов'язку.

В силу ч.1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Встановлено, що справа 09.03.2016р. надійшла до апеляційного суду, а 11.03.2016р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка до часу розгляду справи по суті не надала до апеляційного суду жодного клопотання й не з'явилася у судове засідання апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції за правилами ст. ст. 526, 527, 530, 610, 629, 1050, 1054 ЦК України правильно задовольнив позов позивача.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхиляє.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік