Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» до ОСОБА_1, третя особа - виконавчий комітет Черкаської міської ради, про виселення із службового приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» (далі - КП « Придніпрвська СУБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення зі службового приміщення, посилаючись на те, що відповідач неправомірно займає службову квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року, позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 47 Конституції Україниніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 6 ЖК Української РСР житлові будинки і житлові приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Так ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР передбачено, що службові жилі приміщенняпризначаються для заселення громадянами, які в зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

За правилами ч. 1 ст. 122 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

Судом установлено, що рішенням Придніпровського районного виконавчого комітету м. Черкаси № 37 від 01 лютого 1996 року ОСОБА_3, як працівнику КП ВЖ РЕУ-1, на склад сім'ї з трьох осіб: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, було виділено службову двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 46, 65).

На підставі вказаного рішення, 06 лютого 1996 року ОСОБА_3 було видано ордер на зайняття вказаної квартири, із відміткою «службова» (а.с. 3, 45).

11 лютого 1999 року ОСОБА_3 звільнилася з роботи в КП ВЖ РЕУ-1 за власним бажанням.

На теперішній час у спірній квартирі АДРЕСА_1 проживає лише відповідач ОСОБА_1, ОСОБА_3 після звільнення знялася з реєстрації за вказаною адресою.

За правилом ст. 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Порядок надання службових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду та користування ними врегульований Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 34 Положення робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 125 ЖК Української РСР визначено коло осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов вірного й обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для виселення відповідача, оскільки останній у трудових відносинах з позивачем ніколи не перебував, а його колишня дружина ОСОБА_3, яка в 1996 році отримала ордер на заняття спірної квартири, що має статус службової, звільнилася з роботи за власним бажанням у 1999 році, що виключає можливість застосування положень ст. 125 ЖК Української РСР.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

Отже, судами першої й апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

За таких обставин, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки висновки судів щодо задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

О.В.Попович

В.О.Савченко