Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,

за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - ГриняКостянтина Андрійовича на рішення апеляційного суду Чернівецької області від

15 березня 2016 року та

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада

2015 року, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28 лютого 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № CVA0AK00011213, за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит у розмірі 7 177,64 дол. США із щомісячним строком погашення до 25 лютого 2010 року.

На забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 28 лютого 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_5 було укладено договір поруки № CVA0FK00011213.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 02 лютого 2015 року становить 17 828,99 дол. США, що еквівалентно 287 759 грн

90 коп., яку ПАТ «КБ «ПриватБанк» просив стягнути солідарно із відповідачів.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Зазначав, що ПАТ «КБ «ПриватБанк» не мав право видавати кредит в іноземній валюті, оскільки відсутня відповідна ліцензія для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Умови укладеного між сторонами кредитного договору є несправедливими, оскільки передбачають повернення кредиту у валюті, ПАТ «КБ «ПриватБанк» не ознайомив його з детальним розписом загальної вартості кредиту, розрахунок заборгованості проведено поверхово та незрозуміло для споживача. Крім того в договорі підроблено підпис його дружини ОСОБА_7, а договір застави не був нотаріально посвідчений.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 лютого 2007 року в сумі 10 591,05 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 02 лютого 2015 року складало 170 939 грн 54 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за їх необґрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 березня

2016 року рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по комісії в розмірі 90,45 дол. США скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зазначених вимог. Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада

2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитом, по процентах, пені змінено та зменшено загальну суму заборгованості з 10 591,05 дол. США до 5 937,18 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на

02 лютого 2015 року складало 95 826 грн 09 коп.; заборгованість по пені зменшено з 3 808,35 дол. США до 3 000 грн.

В іншій частині рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А., посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від

15 березня 2016 року, залишити в силі рішення Сторожинецького районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2015 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог

ПАТ «КБ «ПриватБанк» та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «КБ ПриватБанк» суд першої інстанції виходив із того, що 26 лютого 2014 року відбулось переривання перебігу строку позовної давності, а саме було зараховано заборгованість в розмірі 1 909,43 дол. США, яка надійшла на погашення кредиту після реалізації заставного автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по комісії в розмірі 90,45 дол. США та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог суд апеляційної інстанції виходив із того, що в лютому 2014 року надішли кошти від реалізації заставного автомобіля, які в силу положень

ст. 534 ЦПК України мали бути зараховані в рахунок погашення комісії. При цьому змінюючи рішення суду першої інстанції в частині зменшення суми заборгованості за кредитом, по процентах, пені, суд апеляційної інстанції виходив із того, що у червні 2009 року та лютому 2014 року відбулось часткове погашення заборгованості, а позовна давність була перервана шляхом пред'явлення банком у лютому 2012 року позову до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.

В частині вирішення зустрічного позову суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що

ОСОБА_4 пропущено строки позовної давності, та враховуючи положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України не знайшов правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 лютого 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №CVA0АК00011213, за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 8274, 29 дол. США строком до 25 лютого 2010 року

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язувався погашати кредит щомісячно з 15 по 19 число по 249,02 дол. США.

В лютому 2012 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, яка виникла станом на 04 жовтня 2011 року в розмірі 7 877,89 дол. США.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 лютого 2012 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

№ CVA0AK00011231 від 28 лютого 2007 року в сумі 7 877,29 дол. США звернуто стягнення на автомобіль марки «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі

№ 6-31цс15).

Частинами 2, 3 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання позовна давність починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи, що умовами кредитного договору передбачено погашення заборгованості щомісячними платежами, при цьому строк позовної давності був перерваний подачею ПАТ «КБ «ПриватБанк» у лютому 2012 року позову про звернення стягнення на предмет застави, правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що строк позовної давності перервався починаючи з платежів за лютий 2009 року.

Доводи касаційних скарг представника ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гриня К.А. та ОСОБА_4 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

При цьому доводи касаційної скарги представника ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гриня К.А. щодо неправомірного відрахування від загальної суми заборгованості за кредитним договором суми від реалізації заставного автомобіля є необґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо необґрунтованості зустрічного позову

ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, які не спростовані й доводами касаційної скарги ОСОБА_4

Відповідно до ч .1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 всього Кодексу.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі, надав їм належну правову оцінку, правильно застосував норму права, яка регулює дані правовідносини, обґрунтовано та законно дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» та відсутність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ГриняКостянтина Андрійовича та касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від

19 листопада 2015 року, в незмінній частині після апеляційного перегляду, та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

Л.М.Мазур

Т.О.Писана