АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/7559/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2016 року в цивільній справі за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово- комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а:

04 вересня 2014 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю поштою направила на адресу Шевченківського районного суду м.Києва позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що відповідачка щомісяця отримувала від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювала не регулярно, внаслідок чого за період з 01 квітня 2011 року по 31 листопада 2013 роки утворився борг, який станом на 01.02.2014 року складає суму 40969.67 грн. Відповідачка у добровільному порядку борг не погашає, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості з відповідачки .

Рішенням Шевченкіського районного суду міста Києва від 14 березня 2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженої відповідальності заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2011 року по 31 листопада 2013 року в розмірі - 40 969 гривень 67 коп. та судовий збір у розмірі - 409 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду 1-ї інстанції є незаконним, необґрунтованим, ґрунтується на помилковому тлумаченні судом норм матеріального права, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд неповно з»ясував обставини нарахування позивачем суми заборгованості за комунальні послуги та не дослідив розрахунок розміру заборгованості, яка є безпідставно завищеною. Судом не було належно досліджено обставини нарахування позивачем плати за надання додаткових послуг, не було з»ясовано чи надавалась відповідачем згода на такі додаткові послуги, як це передбачено укладеним між сторонами договором, а тому вимоги позивача про оплату вказаних послуг відповідачем є протизаконними та необґрунтованими. Не звернув суд уваги і на доводи відповідача про те, що позивач , всупереч приписам закону та на власний розсуд, нараховує комунальні платежі із розрахунку 4,76 грн. за 1 кв. м. загальної площі, так як розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 979 від 31.08. 2009 року « Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій « для будинку АДРЕСА_1 погоджено розмір платежів за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій у розмірі 3,19 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири на місяць з ПДВ. НЕ враховано судом при ухваленні рішення і ту обставину, що між сторонами відсутні договірні зобов»язання, так як укладений між ними договір про участь у витратах на обслуговування будинку і прилеглої території № 12ж/Вл 49-05 від 15.03.2005 року втратив чинність в силу вимог Закону України « Про житлово-комунальні послуги», новий договір між сторонами укладений не був, а тому, відсутні підстави для стягнення коштів за цим договором.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечувала посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

Задовольняючи позов повністю та, стягуючи з ОСОБА_3 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженої відповідальності заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 квітня 2011 року по 31 листопада 2013 року в розмірі - 40 969 гривень 67 коп., суд першої інстанції посилався на те, що вказані вимоги підтвердженні належними доказами та ґрунтуються на вимогах закону.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

В порушенні вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, суд першої інстанції не в повній мірі з»ясував дійсні обставини справи, не дав належної правової оцінки всім наданим у справі доказам та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 02 березня 2005 року серія ВСА № 252154.

15 березня 2005 року між Фірмою «Т.М.М. - Товариство з обмеженою відповідальністю» ( підприємства) та ОСОБА_3 ( співвласник) було укладено договір про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території № 12ж/Вл49-05 .

Відповідно до п. 1.1 договору, його предметом є забезпечення позивачем обслуговування і поточного ремонту жилого будинку, в якому знаходиться квартира співвласника і прилеглих до нього територій.

Відповідно до п. 1.2 договору позивач, який здійснює експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1, зобов'язався надати співвласнику наступний комплекс послуг: постачання електро- і теплоенергії, води, у відповідності з діючими в Україні стандартами; забезпечення нежилого фонду жилого комплексу і прилеглих територій: обслуговування, експлуатація, поточний і капітальний ремонт ; забезпечення контролю за рухом (не допуском) сторонніх осіб і переміщенням товарно-матеріальних цінностей в межах жилого будинку; забезпечення трансляції програм кабельного телебачення; надання додаткових послуг по забезпеченню безпечного і комфортного проживання співвласника і проживаючих з ним осіб за додаткову плату.

Згідно п. 2 договору, співвласник зобов'язався в термін і в порядку, встановлені п. 3.1 договору, пропорційно своїй частині власності в цьому жилому будинку в розмірі, встановленому діючим законодавством оплачувати підприємству спожиті послуги, а саме: диспетчеризацію і технічне обслуговування ліфтів, вивіз побутових відходів, обслуговування вузлів обліку жилого будинку. їх стандартизація і метрологія, обслуговування водостоків, люків, димовентеляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішні і зовнішні тепло - і електропроводи будинку, дезінфекцію, дератизацію, послуги аварійних служб, підготовку будинку до експлуатації в зимній період, електроенергію на роботу ліфтів, на освітлення сходових майданчиків, опалення місць загального користування, води на помив та полив прилеглих територій, податку па землю, матеріальні витрати, витрати на забезпечення адміністративних приміщень і апарату управління, санітарне обслуговування прилеглих територій і допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування, комунальні і інші платежі, передбачені діючим законодавством України і цим договором.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

В свою чергу співвласник, відповідно до положень п. 3.1 договору, зобов'язався оплачувати спожиті послуги до 10-го числа наступного місяця, в сумі, вказаній в наданому рахунку на оплату послуг, яка є одночасно актом наданих послуг.

Згідно зі ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Відповідно до положень ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщені, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.3 договору від 1 жовтня 2004 року сума наданих підприємством послуг розраховується щомісячно згідно з фактичними витратами на утримання та експлуатацію житлового комплексу.

У п. 3.4 вказаного договору передбачено, що додаткові послуги з обслуговування житлового приміщення, надаються співвласнику на підставі розцінок, встановлених підприємством та узгоджених із співвласником.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за період з квітня 2011 року по листопад 2013 року позивачем було надано до оплати ОСОБА_3 рахунки за надані послуги в розмірі 45 317,08 грн., які були оплачені нею частково в розмірі 4 347,41 грн.: а саме: за січень- березень 2011 року оплачено повністю, за квітень 2011 року сплачено платіж в розмірі 566,83 грн. Відповідно до виписки з рахунку споживача, станом на 01.02.2014 року заборгованість відповідача становить 40 969,67 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Розмір плати за утримання будинків і споруд прибудинкових територій встановлюється відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від капітальності рівня облаштування та благоустрою.

Статті 20, 21 даного Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі статтями 156, 162 ЖК України, власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до вимог ст.179 ЖК України, користування будниками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 979 від 31.08.2009 року « Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 31.08.2009 року для будинку АДРЕСА_1 погоджено розмір платежів за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій у розмірі 3,19 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири.

Між тим, з досліджених в судовому засіданні доказів достовірно встановлено, що відповідачці нараховуються витрати на утримання будинку ( експлуатаційні послуги) із розрахунку 4, 76 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів того, що збільшення вартості послуг по утриманню будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 з 3.19 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири до 4,76 грн. за 1 кв.м. є доцільним та обґрунтованим, та що ОСОБА_3 погодилась на збільшення тарифів, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність застосування позивачем підвищених тарифів при визначенні вартості отриманих відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території є обґрунтованими і, з урахуванням тарифу 3,19 грн. за 1 кв.м., при загальній площі квартири відповідачки 145 кв.м., щомісячна вартість вказаної послуги становить 464,46 грн., а не 693,96 грн., як обчислював позивач .

Обгрунтованими є доводи апеляційної скарги представника відповідачки про відсутність передбачених законом та договором підстав для нарахування відповідачці вартості додаткових послуг, а саме: вартості послуги по утриманню служби охорони в розмірі 324,69 грн. щомісячно, вартості послуги з обслуговування системи будинкового зв»язку в розмірі 19,45 грн. щомісячно та вартості послуги з обслуговування системи колективної телевізійної мережі в розмірі 24,50 грн. щомісячно, так п. 3.4 укладеного між сторонами договору передбачено, що додаткові послуги з обслуговування житлового приміщення, надаються співвласнику на підставі розцінок, встановлених підприємством та узгоджених із співвласником.

Представником позивача, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення підприємством та погоджених із ОСОБА_3 розцінок на додаткові послуги з обслуговування житлового приміщення, як і не надано суду доказів того, що такі додаткові послуги підприємством надаються.

З рахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості ОСОБА_3 за надані їй послуги ФірмоюТ.М.М.- Товариство з обмеженою відповідальністю за період з травня 2011 року по листопад 2013 року, відповідно до заявлених позовних вимог, з урахуванням тарифу 3,19 грн. за 1 кв.м., при відсутності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача вартості послуги по утриманню служби охорони в розмірі 324,69 грн. щомісячно, вартості послуги з обслуговування системи будинкового зв»язку в розмірі 19,45 грн. щомісячно та вартості послуги з обслуговування системи колективної телевізійної мережі в розмірі 24,50 грн. щомісячно та з урахуванням сплачених за надані послуги 4 357,41 гривень, становить 22 394,47 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, укладений між сторонами 15 березня 2005 року договір про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території № 12ж/Вл49-05 втратив чинність на підставі Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому відсутні підстав для стягнення заборгованості, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідачка є споживачем основних послуг, які надаються позивачем, такі послуги позивачем були фактично надані, а відповідачем спожиті, а тому повинна здійснюватись і оплата за отриманні послуги, що позивач в період з травня 2011 по листопад 2013 року не виконувала .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 14 березня 2016 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю за період з 01 травня 2011 року по 31 листопада 2013 року з 40 969,67 гривень до 22 394, 47 гривень.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України та у зв»язку зі зменшенням розміру заборгованості, що стягується, рішення суду в частині стягнення судового збору також необхідно змінити, зменшивши розмір витрат по сплаті судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю з 409, 70 грн. до 223, 94 грн.

Керуючись ст.ст. 151,156,162, 179 ЖК України, ст.ст. 322,382 ЦК України, Законом України « Про житлово- комунальні послуги», ст.ст.88, 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2016 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю за період з 01 травня 2011 року по 31 листопада 2013 року з 40 969,67 гривень до 22 394, 47 гривень та, зменшивши розмір витрат по сплаті судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю з 409, 70 грн. до 223, 94 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: