РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2016 р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.

при секретарі Ленчицькій А.Б.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

за участю представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири, посилаючись на те, що відповідач по справі її колишній чоловік, з яким вона проживала в шлюбі з 03.05.2007 року, а до узаконення їх відносин вони проживали з 2005 року однією сімєю. Мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем. 9 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

За час спільного подружнього життя на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 09 жовтня 2009 року, була придбана квартира АДРЕСА_1, яка є спільним майном подружжя і на яке вона, як дружина, має рівне право з чоловіком.

Квартира АДРЕСА_2 була придбана за 280000 грн., що в еквіваленті становило 35000 дол. США.

На придбання квартири були витраченні її особисті кошти, які їй надали батьки у сумі 15000 дол. США та кошти відповідача, які були отримані ним від продажу власної квартири, що становило 27000 дол. США. З наявної у сімї суми розміром в еквіваленті 42000 доларів США (27000 + 15000) крім оплати вартості новопридбаної квартири було витрачено 1000 доларів США на оплату послуг ріелтора в жовтні 2005 року, а за решту суми розміром 6000 доларів був проведений капітальний ремонт із заміною сантехніки в квартирі, замінені 3-є вікон (кухня і дві кімнати), поставлено нових 3-є дверей і реконструйований (добудований і розширений) балкон.

З врахуванням витрачених коштів вартість квартири становила 42000 дол. США з яких особистих коштів позивача було 15000 дол. США, що становить 42,8 % від усієї квартири, а решта коштів належала відповідачу, як особисті кошти.

ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 42,8% частини квартири АДРЕСА_1 яка складається з 2-х кімнат загальною площею 47,50 кв. м.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Просили позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, вказавши, що позивач та відповідач витратили на придбання означеної квартири 280000 грн., що в еквіваленті становило 35000 дол. США. з яких 216000 грн. його особистих коштів, які були отримані від продажу власної квартири та 64000 грн. спільно з відповідачем.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.11.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно із п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.11.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 03.05.2007 року до 9 липня 2014 року. Мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем.

За час спільного життя подружжя придбали квартиру за №71, буд. №16 по вул. Свободи у м. Хмельницькому загальною площею 47,50 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2009 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, власником якої є ОСОБА_4

Відповідно до п.4 означеного договору квартира за №71, буд. №16 по вул. Свободи у м. Хмельницькому була придбана за 280000 грн., що в еквівалентні становить 35000 дол. США.

Судом встановлено, що на придбання квартири були витраченні особисті кошти ОСОБА_4 у сумі 216000 грн. що в еквівалентні становить 27000 дол. США., які були отримані ним від продажу власної квартири та 64000 грн., що в еквівалентні становить 8000 дол. США, які були передані ОСОБА_1, як її особисті кошти.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд приходить до висновку, що представник відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що кошти у сумі 64000 грн. були спільними коштами подружжя. Водночас, позивач не надала доказів щодо збільшення вартості означеної квартири у звязку із проведенням ремонту означеної квартири.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід розділити квартиру за №71, буд. №16 по вул. Свободи у м. Хмельницькому між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 22,86 % квартири, що відповідає сумі її особистих коштів - 64000 грн. (64000х100:280000), а за ОСОБА_4 право власності на 77,14 % квартири, що відповідає сумі його особистих коштів - 216000 грн. (216000х100:280000).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому суд приходить до висновку стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1В, судовий збір у сумі 599,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири задовольнити частково.

Розділити квартиру за №71, буд. №16 по вул. Свободи у м. Хмельницькому між ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 22,86 % квартири АДРЕСА_1, що відповідає сумі її особистих коштів - 64000 грн, а за ОСОБА_4 право власності на 77,14 % квартири АДРЕСА_1, що відповідає сумі його особистих коштів - 216000 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 599,20 грн.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.