Справа № 740/3923/15-ц Провадження № 22-ц/795/1317/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Гордієць Л. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_7» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 50854 грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором №05/46 від 13 грудня 2006 року, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 38 741 грн. 95 коп., відсотків за користування кредитом в розмірі 8 785 грн. 54 коп., штрафу в розмірі 3 327 грн. 35 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї на користь позивача стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 8785 грн. 45 коп., штрафу в розмірі 3327 грн. 35 коп.

Апелянт зазначає, що висновок суду в тому, що вона не довела своїх посилань щодо звернень до банку спростовуються її заявою від 05 травня 2015 року та відміткою про отримання банком 12 травня 2015 року даної заяви.

Також апелянт вважає, що згідно вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про банки та банківську діяльність» відкликання банківської ліцензії означає припинення банком здійснювання нарахування відсотків за договором кредиту, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій та посилається на висновки Вищого господарського суду України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», суд першої інстанції виходив з того, що про невиконання відповідачем взятих зобовязань свідчить заборгованість, розмір якої підтверджується розрахунком позивача, у спростування якої протягом розгляду справи жодні докази відповідачем не надані.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.203, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 13 грудня 2006 року було укладено кредитний договір №05/46 про надання кредиту в сумі 10 000 доларів США зі сплатою 13% річних, з терміном користування до 13 грудня 2018 року (а.с.10-16).

Також між банком та ОСОБА_6 12 грудня 2006 року укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, за умовами якого за користування кредитними коштами встановлювалася плата в розмірі 16,5 % річних (а.с.24-25).

В подальшому, 26 квітня 2010 року між банком та відповідачем укладено додатковий договір №4 до Кредитного договору, за умовами якого був зафіксований залишок заборгованості позичальника за основною сумою боргу в розмірі 7 980 доларів США 05 центів, що становить 63119 гривень 00 копійок, зазначено, що кредит виданий у формі відкличної мультивалютної непоновлювальної кредитної лінії, встановлювався загальний ліміт заборгованості в гривні в сумі 63119 гривень 00 копійок, за користування кредитними коштами встановлювалася плата в розмірі 21 % річних (а.с.27-35).

Умови кредитного договору відповідач належним чином не виконувала, погашення за кредитом та відсотками відповідного до встановленого графіка повністю не сплачувала, тому зобов'язання по кредитному договору до теперішнього часу відповідачем виконані частково.

Станом на 28 квітня 2016 року, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 50854 грн. 84 коп. з них: заборгованість за кредитом 38741 грн. 95 коп., відсотки за користування кредитом 8785 грн. 54 коп., штрафу в розмірі 3327 грн. 35 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.117).

Згідно з пунктом 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами визначеними п.2.5.1, не пізніше визначеного п.1.2 цього договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплачувати можливу неустойку.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої.

Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З меморіального валютного ордеру (а.с.39) та розрахунку заборгованості (а.с.117) чітко вбачається, що позивач свої обовязки по договору виконав, а відповідач умови договору виконувала неналежним чином, в наслідок чого і виникла заборгованість.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Так, зокрема, відповідно до умов договору передбачено безготівковий порядок погашення кредиту і п.2.1.1.2. кредитного договору визначений номер рахунку для безготівкового зарахування коштів у погашення кредиту.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7». Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: