Справа № 492/1437/13-ц
Провадження № 2/513/9/16
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

судді Смірнової І.О.,

секретаря Коноваленко Т.М.,

представника відповідачки адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата

цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним,

В С Т А Н О В И В :

12.08.2013 року позивачка звернулась до Арцизького районного суду Одеської області з даним позовом, вказуючи, що 07 грудня 2012 року померла її матір ОСОБА_4, якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

18.11.2004 року її матір склала договір довічного утримання з відповідачкою у приватного нотаріуса Арцизького районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, згідно якого передала свою квартиру відповідачці.

Про вказаний договір позивачці стало відомо після смерті матері. У договорі в п. 5.2.3 передбачено, що відповідачка повинна поховати її матір за обрядом православної церкви, що не могло бути правдою, т.я. матір була членом релігійної конфесії «Свідки ОСОБА_6». Крім того, в реєстрі реєстрації нотаріальних дій від 18.11.2004 року вказано, що відповідачка проживає там же, де і проживає її матір, що не відповідало дійсності.

Вважаючи, що матір не могла скласти вказаний договір довічного утримання, не підписувала його, позивачка просила суд визнати його недійсним. Припинити право власності відповідачки на квартиру її матері.

31.03.2015 року справа надійшла за підсудністю до Саратського районного суду Одеської області (а.с. 196 т. 1).

Справа слухалась неодноразово.

У даному судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі, пояснивши суду, що матір не могла скласти даний договір тому, що в договорі вказано, що відповідачка проживає там же де її матір, що не відповідало дійсності, а також, що відповідачка повинна поховати її матір за обрядом православної церкви, що не могло бути правдою, т.я. матір була членом релігійної конфесії «Свідки ОСОБА_6». Тому позивачка вважає, що якщо її матір і підписала цей договір, то на підставі обману з боку відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала пояснивши суду, що з 2002 року мешкала по сусідству з ОСОБА_4 До неї на протязі останніх 15 років ніхто не приїжджав. Дочки зявились у літку перед смертю матері. ОСОБА_4 запропонувала їй скласти вказаний договір тому, що вона проживала одна, діти до неї не приходили і не доглядали її. В нотаріальній конторі у нотаріуса ОСОБА_5 вони були разом, і ОСОБА_4 підписала договір, розписалась в реєстрі, і договір був зачитаний їй нотаріусом вголос. Вона весь час доглядала ОСОБА_4, повністю виконала умови договору довічного утримання, тому просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_1, діючий на підставі довіреності (а.с. 229 т. 1), просив суд відмовити у задоволенні позову тому, що з 2004 року по день смерті ОСОБА_4 не оспорила вказаний договір довічного утримання, на її прохання він був зроблений в нотаріальній конторі Арцизького нотаріального округу Одеської області у приватного нотаріуса ОСОБА_5 Відповідачка виконувала всі умови вказаного договору, про що свідчить рішення Арцизького районного суду Одеської області та ухвала апеляційного суду Одеської області, яким відмовлено позивачці у задоволенні позову про визнання договору довічного утримання недійсним в 2013 році.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що вони з ОСОБА_4 не бачились з 2004 року. Восени 2001 року вона покликала до себе сина, її чоловіка. Відповідачка була у неї в квартирі, коли вони з чоловіком приїхали до матері. Вона сказала, що їхати до лікарні не хоче. Відповідачка їм пояснила, що є договір довічного утримання, що вона готова віддати його, т.я. у неї матеріальні труднощі. ОСОБА_4 від дочок допомогу не приймала. Про її смерть вона дізналась від відповідачки, яка їй зателефонувала.

Свідок ОСОБА_8 показала, що знала померлу, товаришувала з нею, але спілкувались з 2004 року мало тому, що вона стала ходити до конфесії «Свідки ОСОБА_6». За договір про довічне утримання вона їй не розказувала. Приблизно у вересні 2011 року вони разом з її дочкою ОСОБА_9 були у неї дома, вона хворіла, її доглядала дочка ОСОБА_9, яка їй продзвонила, коли матір померла. ОСОБА_4 була грамотною людиною і коли вона її бачила останній раз, у вересні 2011 року, вона адекватно відповідала на питання.

Свідки: Грекова ОСОБА_10, ОСОБА_11 показали суду, що знали ОСОБА_4, яка була грамотною, доброю людиною. На її прохання її доглядала відповідачка, яку вона любила. Про договір довічного утримання їм відомо, як зі слів відповідачки та ОСОБА_4 Дітей ОСОБА_4 вони побачили незадовго до її смерті. Доглядала хвору ОСОБА_4 відповідачка, а вони їй допомагали. Одна із дочок була з матірю перед її смертю, позивачку вони ніколи не бачили, хоча і проживали у в одному підїзді з ОСОБА_4

Про відповідність вказаного договору вимогам чинного законодавства, що він підписаний ОСОБА_12, стверджував ОСОБА_5 в своїх письмових поясненнях (а.с. 47 т.2).

Заслухавши позивачку, відповідачку, її представника, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами стосуються визнання недійсним правочину, договору довічного утримання (догляду), регулюються ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 215, 744,745 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Згідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним…

Із оригіналу договору довічного утримання (догляду) від 18.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5, заключного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видно, що ОСОБА_4, діюча вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реальне настання правових наслідків обумовлених нижче, перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючись ними, не помиляючись щодо обставин обумовлених нижче, діючі без впливу обману, попередньо ознайомлена нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений договір, уклала договір, яким передає, а відповідачка ОСОБА_3 приймає у власність квартиру АДРЕСА_2 та зобовязується забезпечити відчужувача утриманням та доглядом довічно (а.с. 140-141,142 т. 1).

Згідно висновку експертів судово - почеркознавчої експертизи від 25.03.2016 року за № 24106/24107/15-32 Київського нуково- дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Підписи:» над графою «ВІДЧУЖУВАЧ» на лицевій стороні другого бланка оригінала Договору довічного утримання (догляду) від 18.11.2004 року, укладеного в м. Арциз Одеської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області, та зареєстрованого в реєстрі за № 3985, виконаний без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів, виконаний самою ОСОБА_4. Рукописний запис «ОСОБА_4А.» в графі «ВІДЧУЖУВАЧ» на лицевій стороні другого бланка оригінала Договору довічного утримання (догляду) від 18.11.2004 року, укладеного в м. Арциз Одеської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області, та зареєстрованого в реєстрі за № 3985, виконаний ОСОБА_4 (а.с. 133-138,139,140,141-142 т. 2).

.

Як видно із свідоцтва про смерть, серії 1 ЖД № 281086 № 215 від 08 грудня 2011 року, ОСОБА_4 померла 07 грудня 2011 року (а.с. 15 т. 1).

Суд не може прийняти до уваги ствердження позивачки, що матір не могла підписати договір, де в п. 5.2.3 вказано, що у разі смерті ВІДЧУЖУВАЧА поховати його на кладовищі в м. Арциз згідно з обрядами православної церкви та встановити надгробок, т.я. вона належала до церкви «Свідки ОСОБА_6», а також в договорі не вірно вказано, що відповідачка проживає там же де ВІДЧУЖУВАЧ.

З моменту укладання вказаного договору та до дня смерті ОСОБА_4 не зверталась до суду про визнання договору довічного утримання недійсним, або до правоохоронних органів із заявою про шахрайство стосовно неї з боку відповідачки. Навпаки, як свідчить відповідь начальника Арцизького відділу поліції ГУНП в Одеській області, Арцизьким РВ ГУМВС України проводилась перевірка за заявою гр. ОСОБА_2 від 12.10.2011 року, яка просила провести перевірку за фактом дарування квартири її матірю гр. ОСОБА_3 В ході перевірки було встановлено, що гр. ОСОБА_4 на протязі багатьох років мешкала одна, родичі з нею відносин не підтримували. У звязку з чим, вона попросила сусідку ОСОБА_3 доглядати за нею, про що добровільно склала в нотаріальній конторі договір довічного утримання. Сама ОСОБА_4 в ході перевірки підтвердила, що не підтримує стосунки з родичами, добровільно склала договір довічного утримання. ОСОБА_3 доглядає за нею, готовить їжу, прибирається в квартирі, придбає їй необхідні медикаменти та інше, вона не має зауважень до ОСОБА_3 Цей факт підтвердили сусіді ОСОБА_4: ОСОБА_13, ОСОБА_14 (а.с. 127 т. 2).

Суд також не може прийняти до уваги ствердження позивачки, що відповідачка не доглядала її матір, а обманом заволоділа її квартирою. Даний факт спростовується рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 31.05.2013 року, та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.07.2013 року (а.с. 33-34, 35-37 т. 1).

Відповідно до ст.ст. 60,61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Будь яких доказів невідповідності волі матері скласти вказаний договір довічного утримання, належними та допустими доказами у відповідності до ст. 60 ЦПК України не підтверджено.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 744, 745 ЦК України, ст.ст. 3-8, 10,11, 57-60, 212-215, 292, 294 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним та припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарага на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, через Саратський районний суд Одеської області.

Суддя І. О. Смірнова