АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/869/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Талалай О.І., Юзюка О.М.,

секретар Дубова М.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

його представниці ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом вищого професійного училища № 25 міста Хмельницького до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2015 року вище професійне училище № 25 (далі - ВПУ № 25) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

ВПУ № 25 зазначило, що з 4 серпня 1987 року ОСОБА_1 працює в училищі, а з 29 серпня 2000 року він обіймає посаду інженера по техніці безпеки. 31 серпня 1988 року відповідач зареєструвався в кімнаті № НОМЕР_1 учнівського гуртожитку по АДРЕСА_1. З 1997 року ОСОБА_1 не проживає у гуртожитку без поважних причин, не цікавиться кімнатою та не вносить плати за користування нею, у гуртожитку відсутнє його майно.

За таких обставин ВПУ № 25 просило суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатою № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2016 року позов задоволено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що відповідач понад шість місяців без поважних причин не проживав у кімнаті в гуртожитку, тому на підставі ст. 71 ЖК України він втратив право користування спірним жилим приміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представники ВПУ № 25 ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися. Повідомлені ними причини неявки в судове засідання не є поважними, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу в їх відсутність. ВПУ № 25 подало апеляційному суду письмове заперечення проти апеляційної скарги.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Встановлено, що будівля по АДРЕСА_1, є учнівським гуртожитком, який знаходиться в господарському віданні та на балансі ВПУ № 25.

ОСОБА_1 працює у ВПУ № 25: з 4 серпня 1987 року - на посаді майстра виробничого навчання, з 29 серпня 2000 року - на посаді інженера по техніці безпеки.

Спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету заводу «Темп» від 19 жовтня 1988 року ОСОБА_1 надано кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 25 жовтня 1988 року завод «Темп» видав останньому ордер серії БТ № 495 для вселення на надану жилу площу. 9 грудня 1988 року ОСОБА_1 прописався в гуртожитку.

У 1997 році ОСОБА_1 добровільно звільнив кімнату в гуртожитку, не проживає в ній і не вносить плати за користуванням гуртожитком.

З 31 серпня 2015 року у спірній кімнаті проживають учні вищого професійного училища № 11, які поселені позивачем на підставі наказу від 28 серпня 2015 року № 325.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Статтею 6 та частиною 1 статті 127 ЖК Української РСР встановлено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208 затверджено Примірне положення про гуртожитки (було чинним на час виникнення спірних відносин), яким визначено порядок користування жилою площею в гуртожитках. У пункті 13 цього Примірного положення передбачена можливість збереження права користування жилою площею в гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

В силу ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи вбачається, що з 1997 року (близько 18 років) відповідач не проживає у гуртожитку з власної ініціативи, не вносить плату за користування кімнатою, не цікавиться нею та не робив намагання вселитися у жиле приміщення, у кімнаті відсутнє його майно. 25 липня 1996 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_6, після чого відповідач став проживати у квартирі останньої № АДРЕСА_1, та фактично втратив інтерес до спірного житла.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_1 понад шість місяців без поважних причин не проживав у кімнаті гуртожитку, внаслідок чого він втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не користувався гуртожитком з поважних причин, є необґрунтованими.

У справі відсутні докази того, що з 1997 року до 31 серпня 2015 року відповідачеві чинилися перешкоди у користуванні гуртожитком, з цього приводу він нікуди не звертався. Лише з 31 серпня 2015 року у кімнаті стали проживати учні вищого професійного училища № 11, внаслідок чого ОСОБА_1 не міг користуватися помешканням, однак, на цю дату відповідач вже був відсутній у кімнаті понад шість місяців без поважних причин і втратив право на житло.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР (в редакції Закону від 18 липня 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова норма міститься у статті 261 чинного Цивільного кодексу України.

Матеріали справи не містять відомостей, що до заселення спірної кімнати учнями (28-31 серпня 2015 року) позивачу було відомо про непроживання ОСОБА_1 у гуртожитку, тобто саме з цього часу у ВПУ № 25 виникло право на позов. Дані обставини відповідачем не спростовані.

Отже, суд правомірно керувався тим, що у спірних правовідносинах позовна давність не сплила.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ О.І. Талалай

/підпис/ О.М. Юзюк

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 46