Справа № 452/2573/15 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/1614/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 1 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Самбірської міської ради Львівської області, Управління Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області про усунення перешкод та визнання недійсними заяви, правовстановлюючих документів та рішень міської ради,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2. Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує на незаконність, необґрунтованість рішення. Суд не встановлював обставин щодо законності прийнятих рішень та правовстановлюючих документів. Приймаючи оскаржуване рішення № 30 від 28.01.2010 року «Про виділ частини будинку в окреме будинковолодіння», його позбавлено єдиного входу, який існував до його квартири до цього, не було вирішено про шляхи доступу до квартири, при прийнятті рішення порушені існуючі будівельно-технічні, санітарні, пожежні норми і правила та міська рада цих питань не досліджувала, суд не досліджував питання законності за будинком земельних ділянок . Рішення про виділ будинку в окреме будинковолодіння приймалось без визначення ідеальних часток будинку. Наявність його заяви згоди на виділ земельної ділянки та присвоєння квартирі статуса окремого будинку не могла бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень, оскільки такі прийняті з порушенням діючого законодавства. З літа 2015 року відповідач ОСОБА_3 стала чинити перешкоди користуванням подвір»ям , порушуються його права, тому суд прийшов до невірного висновку про відсутність його порушених прав.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника - ОСОБА_4, які апеляційну скаргу підтримали, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_5, представника Самбірської міської ради в особі представника ОСОБА_6, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність такої.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідачів 11.09.2015 року з позовом, вимогами за яким з урахуванням уточнень було: усунути перешкоди в користуванні входом в його квартиру та визнати недійсними правовстановлюючі документи, а саме, як вказував позивач: нотаріально завірену заяву до управління Держкомзему в м. Самборі Львівської області ОСОБА_2, ОСОБА_3І та ОСОБА_7 про поділ земельної ділянки на дві окремі ділянки; належний ОСОБА_2 , державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173708 від 29.07.2011 року та належний ОСОБА_3 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173697 від 29.07.2011 року; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №050343, відповідно рішення сесії відповідача від 25.07.2005 року №90, що стало підставою для видачі цього Державного акту; обидва рішення виконкому № 30 від 28.01.2010 року і № 212 від 15.06.2010р. «Про виділ частини будинку в окреме будинковолодіння»; обидва Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, - на будинковолодіння ОСОБА_2 та окремо ОСОБА_3, ОСОБА_7, відповідно видані 14.05.2010 р. та 29.07.2010 р.

Вимоги обґрунтовував тим, що влітку 2015 року стався конфлікт з суміжним землевласником ОСОБА_3, почались проблеми щодо користування ним земельною ділянкою - спільним проходом, через який до цього конфлікту ходив, відповідач ОСОБА_3 порушила його право власності на землю та будинковолодіння при прийнятті оспорюваних рішень, на підставі яких видані оспорювані правовстановлюючі документи, міська рада не врахувала його право вільно користуватись і земельною ділянкою і будинком, він вимушений ходити через сусідню земельну ділянку.

Судом першої інстанції встановлено, та вбачається із змісту оспорюваних документів , що ОСОБА_2 згідно реєстраційного посвідчення від 08.08.2000 року належала квартира №3 в житловому будинку №8 по вул. Окружній в м. Самборі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Самбірською державною нотаріальною конторою від 28.07.2000 року за реєстром №2-1006.

Рішенням Самбірської міської ради Львівської області від 25.07.2005 року №90 передано безоплатно у власність ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності земельну ділянку площею 862 м2 для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Окружній, 8 в м. Самборі; видано 15.09.2010р. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №050343 із зазначенням співвласників даної земельної ділянки.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 про виділення квартири №3 в окреме будинковолодіння, рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради від 28.01.2010 року №30 вирішено: дозволити виділити частину будинку, квартиру №3, загальною площею 63,1м2 власником якої є ОСОБА_2, із складу будинковолодіння №8 по вул. Окружна в окреме будинковолодіння №8«б» по вул. Окружна; за другою частиною будинку, власниками якого є ОСОБА_3 квартира №1 та ОСОБА_7 квартира №2, залишити вуличний №8 по вул. Окружна і вважати дану частину будинку як окреме будинковолодіння, співвласниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_7

На підставі вищенаведених документів ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.05.2010 року на будинок №8б по вул. Окружній в м. Самборі Львівської області.

Згідно спільної заяви до управління Держкомзему в м. Самборі від 23.09.2010 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3І та ОСОБА_7 просили поділити загальну земельну ділянку площею 0,0862га, яка належить їм згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №050343 від 15.09.2010 року на дві окремі ділянки: площею 0,0567га закріпити за ОСОБА_3 і ОСОБА_7, площею 0,0295га за ОСОБА_2.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173697, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 належить земельна ділянка, площею 0,0567га, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м Самборі по вул. Окружній, 8 Львівської області.

Із копії свідоцтва про смерть серії І-СГ №350787 ОСОБА_7 померла 29.06.2014 року. ОСОБА_3 23.10.2015 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та прийняла таку та є власником будинку по вул..Окружній,8 та земельної ділянки пл.. 0,567га.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №173708 ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0295га, призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м Самборі по вул. Окружній, 8б Львівської області.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.05.2010 року та довідки №1074, виданої Самбірським МБТІ 07.09.2015 року, ОСОБА_2 є власником будинку №8«б» в м. Самборі по вул. Окружній Львівської області.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26859723 від 29.07.2010 року та довідки №1073 від 07.09.2015 року, виданої Самбірським МБТІ, будинок №8 по вул. Окружній в м. Самборі Львівської області належить ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по 1/2 частині кожній.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для скасування заяви, рішень міської ради та правовстановлюючих документів, окрім того, звернув увагу на те, що позивач був ініціатором прийнятих оспорюваних рішень, про своє волевиявлення підтвердив нотаріально засвідченою заявою-угодою та не довів жодними належними та допустимими доказами про наявність перешкод щодо доступу до своєї квартири як з боку відповідача ОСОБА_3, так і внаслідок прийнятих оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування та відмовив у позові по суті за безпідставністю позовних вимог.

З висновками суду погоджується і колегія суддів.

Так, з матеріалів справи та встановлених обставин видно, що житловий будинок по вул. Окружній 8, в м. Самборі складався з трьох квартир, які належали на праві власності: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2

Даний житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 862 кв.м, яку згідно рішення Самбірської міської ради від 25.07.2005р. №90 «Про передачу і надання у власність земельної ділянки» (прийнятого на підставі в тому числі заяви ОСОБА_2І.) було передано у спільну власність ОСОБА_3, ОСОБА_7, Кірик Ґ.І., про що ОСОБА_2 було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №050343 /а.с.10/.

28.01.2010р. виконавчим комітетом Самбірської міської ради прийнято рішення №30 «Про виділ частини будинку в окреме будинковолодіння». А 25.06.2010р. рішенням виконкому Самбірської міської ради №212, яким внесено зміни до попереднього рішення (де враховано площа підвалу). Згідно зазначених рішень квартиру ОСОБА_2І виділено в окреме будинковолодіння та присвоєно вуличний номер «8Б». Підставою прийняття таких рішень є саме заява ОСОБА_2./а.с.13,14/.

З урахуванням рішення №30 іншу частину будинку №8 по вул. Окружній, яка складається з двох квартир ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_7, до яких віднесено також господарську будівлю, літню кухню, гараж виділено в окреме будинковолодіння та залишено окремий вуличний номер «8».

Зазначені рішення стали підставою для видачі: ОСОБА_2І - Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.05.2010р.; ОСОБА_3 та ОСОБА_7 - Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.07.2010р.. /а.с.17,21/.

Окрім того, 23.09.2010р. між співвласниками земельної ділянки за адресою: Львівська обл., м. Самбір, вул. Окружна,8, а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2 укладено угоду про її розподіл.

Така угода виражена в спільній заяві ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, з якої вбачається, що: «співвласники земельної ділянки площею 0,0862га розташованої за адресою: Львівська обл., м. Самбір, вул. Окружна, 8, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯГ №050343 виданого 15.09.2010р. Самбірською міською радою , просимо поділити вище вказану земельну ділянку на дві окремі земельні ділянки площею 0,0567 га та площею 0,0295га та виготовити технічні документації землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки», яка посвідчена приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу ОСОБА_8./а.с.23/.

Зазначене свідчить про вільне волевиявлення з боку позивача щодо розподілу земельної ділянки у зазначений спосіб. За наслідками зазначених звернень та прийнятих документів ОСОБА_3 стала власником житлового будинку за адресою: Львівська обл., м. Самбір, вул. Окружна, 8, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.07.2010р. та земельної ділянки за тією ж адресою, розміром 0,0567га, кадастровий номер :07:104:0060 (Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №173697), утвореної внаслідок поділу земельної ділянки, а власником іншої її частини став позивач ОСОБА_2 (Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №173708).

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що позивач не обрав належного способу захисту тих прав, які вважає порушеними, окрім того підстав оскарження рішень органу місцевого самоврядування не зазначив, лише вказував на те, що допущені порушення чинного законодавства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з диспозиції статті 391 ЦК України, позов про усунення перешкод підлягає до задоволення у випадку, якщо позивач доведе, що його права порушено.

Доводи апелянта про наявність перешкод щодо забору води з колодязя, який є на ділянці, що належить відповідачці, та відсутність заїзду до його квартири не відповідає дійсності, оскільки з Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК №173708 належного ОСОБА_2, а саме з розділу «опис меж» земельної ділянки видно, що від точки «Б» до «В» - землі загального користування (заїзд), що свідчить про наявність вільного та безперешкодного доступу до квартири.

Як видно з ситуаційного плану розташування земельних ділянок біля будинковолодіння сторін та суміжних з ними, між будинком №8Б, який належить позивачу та будинком №10 по вул. Окружній в м. Самборі наявний проїзд шириною орієнтовно 6 метрів, через який позивач вільно та безперешкодно потрапляє до своєї квартири та на свою земельну ділянку. Окрім того матеріали справи не містять жодних доказів про перешкоди у доступі до відбору води з колодязя, як зазначено у рішенні суду, чого сторона позивача не спростовує, свідок - дружина позивача підтвердила, що відповідач не чинить перешкод у користуванні колодязем звідки сімєю позивача проводиться викачування води в міру необхідності.

Відповідно до абз.2 п.ЗЗ Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно розяснень, що містить п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Заявляючи позов, позивач жодним чином не підтвердив порушення своїх прав, в суді апеляційної інстанції посилався на те, що в майбутньому через зазначений вище проїзд йому можуть не дозволити проходити інші сусіди-суміжні землекористувачі, що є припущенням та не свідчить про наявність порушеного права, а відтак оскаржуваними ним як рішеннями органу місцевого самоврядування так і правовстановлюючими документами його права не порушені, такий не позбавлений права у випадку потреби користуватись іншими земельними ділянками в т.ч. і тими, які належать на праві власності суміжним землекористувачам , відповідачу, заявляти про встановлення сервітуту, чого у даному спорі немає ,та на що вірно звернув увагу і суд першої інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо дотримання як норм матеріального, так і процесуального права, встановлені обставини та досліджені докази не підтверджують порушень прав позивача, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а відтак у задоволенні такої слід відмовити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1ст.308, ст.ст. 313, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_9