РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29.02.2016 р. м. Львів.

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мартинишин М.О.

при секретарі - Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа: Службу у справах дітей Печерської районної державної адміністрації у м.Києві

про визначення місця проживання малолітньої дитини-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком -ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що 14 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який було зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї про що в Книзі реєстрації шлюбів за 2006 рік зроблено відповідний запис за №96. Від спільного шлюбу у батьків є двоє неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2, а також дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3. Після реєстрації шлюбу він з дружиною та дітьми спільно проживали у м. Києві за адресою - АДРЕСА_1, вели спільний побут та господарство. Першопочатково сімейні відносини складалися в умовах панування любові та взаємоповаги, взаємної підтримки один до одного. У січні 2015 року він довідався, що дружина зраджує сімейним цінності та принципам подружньої вірності. Дружина фактично проводила час з іншим чоловіком, незважаючи на будь-які норми моралі та християнські принципи. Він прагнув зберегти сім'ю, оскільки його бажання забезпечити спільним дітям атмосферу сімейного життя переважало його душевні страждання, спричинені вчинком дружини. Після цього у Позивача з дружиною відбулася розмова і подружжя вирішило зберегти сім'ю заради інтересів дітей. Однак дружину не зупинило і менш ніж через місяць вона відновила свої стосунки з іншим чоловіком, нехтуючи сімейними цінностями. Тому з лютого 2015 року він припинив з дружиною усі сімейні та подружні відносини, а дружина зібрала речі та переїхала жити до іншого чоловіка. Він з дітьми залишився проживати в м. Києві за адресою - АДРЕСА_5, де проживає і по сьогоднішній день. Дружина з цього часу проживає окремо, з дітьми часу не проводить, не проявляє інтерес до їх виховання та матеріального забезпечення, а з вересня 2015 року взагалі переїхала проживати до м. Львова. Відповідачка не проявляє будь-якого інтересу до дітей, не цікавиться їхнім вихованням та у неї з дітьми відсутній будь-який емоційний зв'язок та емоційна близькість. Діти, проживаючи тривалий час зним, звикли до життєвої обстановки, а тому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав аналогічні пояснення викладеним у позові. Просить позов задоволити.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому згідно ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вирішує справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного провадження, проти чого не заперечив представник позивача.

Третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, однак направили лист 22.02.2015 року, з якого видно, що просить суд здійснювати розгляд справи за наявними матеріалами без участі та присутності представника третьої особи та до якого долучено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини, оформлений листом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №105/01-406/В-12 від 18.02.2016 року, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення позивача, та представника третьої особи, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 14 лютого 2006 року між - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який було зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї про що в Книзі реєстрації шлюбів за 2006 рік зроблено відповідний запис за №96.

Від спільного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 28 вересня 2005 року, а також дочка - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21 січня 2011 року.

Матеріалами справи підтверджено, що за місцем проживання батька Службою у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов. За результатами проведеного обстеження з'ясовано, що гр. ОСОБА_1 разом з дітьми та матір'ю проживає за адресою: АДРЕСА_1. Квартира належить на праві власності бабусі дітей - ОСОБА_8. За вказаною адресою батьком створено всі необхідні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дітей. Старший син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на час розгляду питання вже набув повноліття.

Для кожного з дітей відведено по окремій кімнаті. Кімната дочки ОСОБА_7 оформлена в світло-рожевих відтінках. В ній знаходиться ліжко, шафа робочий стіл зі стільцем, комп'ютер, телевізор, трюмо, книжкові полиці з книгами, наявні дитячі речі, іграшки, шкільне приладдя. Кімната ОСОБА_5 виконана в теплих пастельних відтінках, в ній знаходиться ліжко, шафа, робочий стіл зі стільцем, комп'ютер, телевізор, книжкові полиці з книгами, наявні особисті речі, шкільне та спортивне приладдя.

Зі слів бабусі також відомо, що дівчинка навчається у 4-му класі ЗОШ № 89, займається танцями, вокалом, а також відвідує модельну школу. Хлопець закінчує ЗОНІ № 90, займається спортом та додатково англійською мовою.

Вищевказані обставини підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов, складеним Службою у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (Акт від 26.01.2016 року).

Окрім цього, на підставі аналізу та дослідження висновку про визначення місця проживання дитини (лист Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.02.2016 року №105/01-406/В-12) судом встановлено, що питання про визначення місця проживання дітей розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 16 лютого 2016 року у присутності представника батька за довіреністю - ОСОБА_10 Зі слів представника батька відомо, що мати дитини - гр. ОСОБА_2 тривалий час з родиною не проживає. З січня 2015 року вона залишила сім'ю та переїхала до іншого чоловіка. На даний час місце її перебування точно не відоме. Службою у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що за адресою реєстрації матері: АДРЕСА_3, виявилося неможливим провести обстеження житлово-побутових умов, оскільки вхідні двері у квартиру замкнені, на дзвінки двері ніхто не відчинив. Зі слів мешканки квартири № 18 АДРЕСА_4 цього будинку тривалий час ніхто не проживає. Батьком створено всі необхідні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дітей.

З малолітньою ОСОБА_4 у приміщенні Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 12.02.2016р. спеціалістами Служби проведено бесіду. Дівчинка розповіла, що проживає разом з батьком, , бабусею та старшим братом. З батьком у неї гарні теплі стосунки, він її любить та забезпечує всім необхідним для проживання, навчання та повноцінного розвитку. ОСОБА_7 навчається у 4-му класі ЗОШ № 89, займається додатково танцями, вокалом, вивченням англійської мови, а також відвідує школу моделей. Дівчинка зазначила, що їй подобається жити у столиці з батьком, вона не хотіла б змінювати місце проживання на інше.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

У відповідності до ч.2 ст. 12 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України думка дитина може бути заслухана судом безпосередньо чи через відповідний орган.

Характеристикою з навчального закладу підтверджується, що з 2015-2016 навчального року мати дівчинки не відвідує школу, дитиною займається батько - гр. ОСОБА_1, який постійно цікавиться навчанням дитини, її успіхами у школі.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідност.161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 27-1 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен забезпечити захист прав малолітніх або неповнолітніх осіб.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Крім того, поняття „розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленності з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки і піклування вбачається, що орган опіки та піклування підтримує позовні вимоги позивача в частині: визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з батьком - ОСОБА_1.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, враховуючи інтереси дитини, її прихильність до батька, який її виховує та утримує, та їх спільне проживання за адресою: АДРЕСА_1, позицію представника органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10,11, 27, 30, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-225, ЦПК України, ст.ст. 19, 110-112, 153, 161 СК України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із її батьком ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.