У Х В А Л А

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

встановила:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року позови ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, періодично з матір'ю - ОСОБА_5 за її місцем проживання або перебування зареєстрованим у встановленому законом порядку та з батьком - ОСОБА_4 за його місцем проживання або перебування зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Встановлено періодичність місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, періодично разом з матір'ю - ОСОБА_5 за її місцем проживання або перебування: з першого до останнього календарного дня, наступні місяці: січень, березень, травень, липень, вересень, листопад до досягнення дитиною десяти років. Якщо у ці місяці припадають відпустка, то малолітня ОСОБА_6 проводить її з матір'ю ОСОБА_5

Встановлено періодичність місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 періодично разом з батьком - ОСОБА_4 за його місцем проживання або перебування: з першого до останнього календарного дня, наступні місяці: лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень до досягнення дитиною десяти років. Якщо у ці місяці припадають відпустка, то малолітня ОСОБА_6 проводить її з батьком - ОСОБА_4

У разі пропуску періодичності проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вини одного з батьків, періодичність не поновлюється. Відповідальність щодо дитини за час знаходження у одного з батьків несуть той з батьків з ким проживає дитина. Витрати на утримання дитини несе особисто той з батьків з ким проживає дитина. Витрати щодо зміни місця проживання дитини згідно з встановленим графіком несе той з батьків, хто забирає ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до свого місця проживання або перебування.

Сторони у справі зобов'язані повідомляти один одного про місце знаходження дитини та осіб, які допомагають у догляді за дитиною, щоденно, в той час коли дитина згідно періодичності проживання з одним із них не проживає, письмово або засобами смс - повідомлень. Сторони у справі мають право брати участь у вихованні та піклуванні малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у той час коли дитина перебуває з одним із батьків згідно графіку періодичності за місцезнаходженням дитини з 14:00 до 18:00 щоденно.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено, а первісний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з урахуванням матеріального стану сім'ї, в якій виховується дитина.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 19, 160, 161 СК України, Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову та задовольняючи частково первісний позов, визначивши місце проживання малолітньої дитини з матір'ю та стягуючи аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, виходив із того, що будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави для висновку, що малолітня дитина може бути розлучена з матір'ю не встановлено. ОСОБА_5 має постійну роботу, піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток, забезпечує її харчуванням, одягом тощо; жодних фактів, що залишення дитини з матір'ю буде суперечити її інтересам не встановлено. Крім того, суд дійшов до правильного висновку щодо стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з урахуванням матеріального стану сім'ї, в якій виховується дитина.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 11 червня 2014 року суд касаційної інстанції визначаючи місце проживання дитини з батьком виходив із того, що мати дитини більшу частину часу проводить за межами України та лише періодично на короткі терміни приїздить до України, що позбавляє її можливості приймати участь у вихованні дитини та забезпечувати її нормальний розвиток. Дитина із серпня 2011 року проживає з батьком, який займається його вихованням та доглядом, тому у батька є більші можливості для безпосереднього забезпечення належних умов для розвитку дитини, він виявляє більшу увагу до сина, а мати не позбавлена можливості належним чином виконувати свої материнські обов'язки.

- від 11 травня 2012 року суд касаційної інстанції скасовуючи ухвалу апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд виходив із того, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що при вирішені справ щодо визначення місця проживання дітей слід виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання та обов'язком батьків діяти при цьому лише в її інтересах.

- від 5 вересня 2012 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції виходив із того, що суди попередніх інстанцій не зазначили в рішеннях, за якою адресою з матір'ю має проживати дитина, не дали належної правової оцінки зібраним у справі доказам та не звернули уваги на доводи зустрічної позовної заяви, зокрема, не з'ясували, чи забезпечена особа постійним житлом, придатним для проживання дитини та у зв'язку із чим тривалий час не проживає у квартирі, частина якої зареєстрована за нею на праві приватної власності; належним чином не з'ясували, який дохід має особа та чи достатній він для утримання дитини; хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, прихильність дитини до кожного з батьків, особисті якості батьків та їх можливості щодо створення належних умов дитини.

- від 1 липня 2015 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій на направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції виходив із того, що суди не навели мотивів, з яких вони виходили, скасовуючи рішення виконкому про визначення способу спілкування з малолітнім, не зазначили у чому полягає порушення прав та інтересів особи вказаним рішенням, якому акту законодавства не відповідає це рішення. Крім того, суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Позивачка оскаржує рішення міської ради, яке прийнято за зверненням ОСОБА_4 щодо його прав та обов'язків, проте останній до участі у справі в якості співвідповідача залучений не був.

- від 29 липня 2015 року суд касаційної інстанції залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій виходив із того, що суди враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, висновок Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації як органу опіки і піклування, дійшли правильного висновку про наявність виняткових обставин, що дають підстави визначити місце проживання дитини з батьком.

- від 11 лютого 2015 року суд касаційної інстанції визначаючи місце проживання малолітньої дитини з батьком керувався інтересами дитини, виходив із особистої прихильності хлопчика до батька, тривалої відсутності матері в сім'ї та відсутності її контакту з дитиною, оскільки дитина з малолітнього віку виховується батьком.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема