Справа № 473/1235/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"31" травня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

29.03.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» в особі представника ОСОБА_2 звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 11140,62 грн.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що 10.03.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1200 грн. з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 48 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з нього прострочену заборгованість за кредитом станом на 31.01.2016 року у сумі 11140,62 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд застосувати строк позовної давності, зазначила, що позивачем списувалися грошові кошти з її карткових рахунків в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, без її на те згоди. Вважає, що списання коштів з рахунку платника, не може розцінюватися як беззаперечний доказ на підтвердження її дій про визнання нею боргу перед банком, позивачем не підтверджено погашення нею заборгованості в добровільному порядку та не надано відповідних доказів.

Суд, вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази по справі суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 10.03.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» ( подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1200 грн. з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а остання зобов'язалася щомісячно, частинами повертати отримані кошти, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 48 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6 ).

Своїм підписом у заяві позичальника відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена і погоджується з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, а також з тим, що заява разом Умовами правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг та отримала для використання кредитну карту «Універсальну».

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити визначену суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 257 та ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність . для стягнення неустойки 1 рік.

Згідно ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Водночас, відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з розрахунку позивача, заборгованість по кредиту останній раз оплачувала 21.06.2013 року у розмірі 28.67 грн., хоча і заперечувала проти цього, зазначаючи, що списання коштів з її рахунку по заробітній платі банком допускалося без її на то згоди, тому заперечує, що строк позовної давності прервався.

Однак такі операції праводилися банком за згоди відповідача, оскільки про це йдеться в заяві відповідача та умовах про надання банківських послуг з якими вона була ознайомлена та які погодилась виконувати, про що також свідчать інші не систематичні платежі за попередні періоди.

Отже, часткове погашення відповідачем кредиту свідчить про визнання нею свого боргу, що перериває перебіг позовної давності.

З матеріалів справи вбачається те, що відповідач умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії належним чином не виконувала в зв'язку з чим в утворилася заборгованість, яка станом на 31.01.2016 року становить :

- заборгованість за кредитом 698,75 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 6685,17 грн.;

- заборгованість по пенею та комісією - 2750 грн.;

- штрафи (фіксована частина) 500 грн., та процентова складова - 506.70 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості ( а.с. 4-5 ). Розмір заборгованості не оспорювався відповідачем в судовому засіданні та повністю підтверджується наданим розрахунком боргу.

З урахуванням викладеного такі складові заборгованості по кредитному договору як заборгованість по кредиту та про процентам підлягають стягненню в повному обсязі, а заборгованість по пені з урахуванням річного строку позовної давності з часу звернення позивача до суду ( 23.03.2016 року дата відправлення позовної заяви) становить 1100 грн.

З приводу стягнення з відповідачки процентної складової штрафу в розмірі 506.70 грн. не відповідає вимогам матеріального права.

Оскільки умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна» передбачено, що у разі порушення позичальником грошових зобовязань більш, ніж на 30 днів, він сплачує штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 549 ЦК України, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання.

З урахуванням зазначеного зобовязання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу повязане не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобовязання, тому підлягає стягненню штраф лише в розмірі фіксованої частини 500 грн.

Таким чином, загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку, складає 8983 грн. 92 коп., з яких:

- заборгованість за кредитом 698,75 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 6685,17 грн.;

- заборгованість по пенею та комісією - 1100 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500 грн.

В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог 81 %) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1116, 18 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10,11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 10.03.2005 року станом на 31.01.2016 року , а саме:

- заборгованість за кредитом 698,75 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 6685,17 грн.;

- заборгованість по пенею та комісією - 1100 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500 грн., а всього 8983 ( вісім тисяч девятсот вісімдесят три ) гривні 92 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати : судовий збір у розмірі 1116 (одну тисячу сто шістнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.