_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2427/16-ц
Провадження № 6/520/131/16
УХВАЛА

13.04.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_2 за межі України до виконання зобовязань за рішенням суду,

ВСТАНОВИВ:

29 лютого 2016 року старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням, яке погоджено начальником відділу ОСОБА_1, в якому просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на нього виконавчим документом №520/3591/14-к, виданим Київським районним судом м. Одеси 24.07.2014 року, про стягнення з ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 18204,38 грн.

Вимоги подання старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції обґрунтовує тим, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №520/3591/14-к, який видано Київським районним судом м. Одеси 24.07.2014 року, про стягнення з ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 18204 гривні 38 копійок. Державним виконавцем відділу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» боржнику надано строк для самостійного виконання рішення. Однак, боржником у строк, наданий для самостійного виконання, рішення суду не виконано. Державний виконавець стверджує, що в рамках виконавчого провадження ним були вжиті заходи примусового виконання рішення, а саме: перевірено майновий стан боржника, направлені запити до ДПС України, Управління ПФУ, зроблено запит до реєстру прав на нерухоме майно в порядку доступу державних виконавців, проведена перевірка наявності рухомого майно згідно бази УДАЇ. Згідно повідомлення ДПС України, інформація про номери рахунків відкриті у банках та інших фінансових установах України боржником - фізичною особою-підприємцем до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила. Згідно повідомлення ДПС України, інформація стосовно боржника - фізичної особи щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Згідно довідки УДАІ ГУМВС України в Одеській області за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відсутні відомості щодо нерухомого майна зареєстрованого за боржником. Згідно довідки з ПФУ боржник на обліку не перебуває та пенсію не отримує.

Оскільки боржником ОСОБА_2 рішення суду не виконується, старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції був вимушений звернутися до суду з вказаним поданням.

У судовому засіданні 17.03.2016 року державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_5 підтримав подання та просив суд його задовольнити.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд, розглянувши матеріали подання, приходить до наступних висновків.

Згідно з вироком Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 30.04.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої 8204,38 гривень матеріальної шкоди та 2500 гривень моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.07.2014 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2014 року - задоволено частково. Вирок Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2014 року щодо ОСОБА_2, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - змінено. Абзац другий та третій резолютивної частини вироку викладено в наступній редакції: «Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 8204 грн. 38 коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди». «Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи у розмірі 615 грн.». В решті вирок суду залишено без змін. Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_2 дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 р.» від 08.04.2014 р. та звільнено його від відбування покарання призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2014 року.

24 липня 2014 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 було видано виконавчий лист №520/3591/14-к про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 8204 гривні 38 копійок в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 10000 гривень в рахунок моральної шкоди.

06 серпня 2015 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/3591/14-к, виданого 24.07.2014 року Київським районним судом міста ОСОБА_1, про стягнення з ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 18204 гривні 38 копійок.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

З наданих до суду документів вбачається, що у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було надано боржнику строк для самостійного виконання рішення. Однак, боржником у строк, наданий для самостійного виконання, рішення суду виконано не було.

Державним виконавцем в рамках виконавчого провадження були вжиті наступні заходи примусового виконання рішення, а саме: перевірено майновий стан боржника, направлені запити до ДПС України, Управління ПФУ, зроблено запит до реєстру прав на нерухоме майно в порядку доступу державних виконавців, проведена перевірка наявності рухомого майно згідно бази УДАЇ.

Згідно з повідомлення ДПС України, інформація про номери рахунків відкриті у банках та інших фінансових установах України боржником - фізичною особою-підприємцем до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила.

Згідно повідомлення ДПС України, інформація стосовно боржника - фізичної особи щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Згідно довідки УДАІ ГУМВС України в Одеській області за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо нерухомого майна зареєстрованого за боржником відсутні.

Згідно довідки з ПФУ, боржник на обліку не перебуває та пенсію не отримує.

23 лютого 2016 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.

Незважаючи на вжиті державним виконавцем заходи, боржником судове рішення не виконано впродовж тривалого часу.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право зокрема у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Пунктом 2 цієї ж статті передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з узагальненнями Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Разом із тим, в сенсі ст. 2 протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.

Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження», передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як розяснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні, може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Так, із наданих до суду матеріалів вбачається, що боржник ОСОБА_2, достовірно знаючи про наявність у нього зобовязань, покладених судовим рішенням, а також рішеннями інших органів, свідомо ухиляється від їх виконання.

Як вбачається з досліджених документів наданих з матеріалів виконавчого провадження, боржник в добровільному порядку рішення не виконав.

Крім того під час розгляду цього подання, судом отримано довідку з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Львівський області, з якої вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 2, АДРЕСА_1, значиться знятим з реєстраційного обліку до Одеської області.

Згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим чи зняти з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться.

Згідно з нормами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина "судового процесу".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявне та навмисне ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду, яке дає підстави для застосування заходів по тимчасовому обмеженню його у виїзді за межі України, тому суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_2 за межі України до виконання зобовязань за рішенням суду - задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянину України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, останнє місце реєстрації: Львівська область, Мостиський район, с. Мостиська 2, АДРЕСА_1, останнє місце мешкання: АДРЕСА_2, у праві виїзду за межі України (без вилучення паспорту) до виконання ним своїх зобовязань за вироком Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 30.04.2014 року по справі №520/3591/14-к, про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 8204 гривень 38 копійок в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали направити до Державної прикордонної служби України для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а особи, які не були присутні у судовому засідання протягом пяти днів з дня отримання ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.