Номер провадження: 22-ц/785/1943/16
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Дрішлюка А.І., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 р. акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Банку: 1) солідарно грошові кошти у сумі - 415 239,11 грн.; 2) в рівних частках з кожного витрати по сплаті судового збору.

В позові Банк посилався на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2014 р. було стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 20/9/100/100708 від 10.07.2008 р. станом на 13.12.2013 р. у розмірі - 22 080,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.12.2013 р. (7,9930 грн. за один долар США) становить - 176 486,56 грн..

Рішення було виконано відповідачами у примусовому порядку тільки - 18.02.2015 р.. Станом на момент виконання рішення суду розмір заборгованості згідно встановленого НБУ курсу долара (26,799 грн. за один долар США) становить - 591 725,67 грн..

Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню різниця між вказаними сумами у розмірі - 415 239,11 грн. = 591 725,67 грн. - 176 486,56 грн..

Представник Банку в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його за вказаних у ньому підстав.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2015 р. у задоволенні позову Банку відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання, призначене на 12.05.2016 р., не з'явилася. Відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв, клопотань та письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими (а. с. 99 - 104).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Банку. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 10, 11, 15, 27, 31, 192, 509, 523, 525, 533, 546, 553, 625, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що за укладеним між Банком та ОСОБА_4 кредитним договором № 20/9/100/100708 від 10.07.2008 р. останній отримав кредит у розмірі - 40 000 доларів США, строком - до 19.07.2015 р., зі сплатою - 14% річних (а. с. 5 - 11).

В забезпечення виконання умов кредитного договору з ОСОБА_5 10.07.2008 р. був укладений договір поруки (а. с. 11).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2014 р. стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 20/9/100/100708 від 10.07.2008 р. станом на 13.12.2013 р. у розмірі - 176 486,56 грн., в тому числі: - строкова заборгованість по кредиту - 102 463,23 грн.; - прострочена заборгованість по кредиту - 60 002,25 грн.; - строкові проценти - 817,84 грн.; - прострочені проценти - 7 479,77 грн.; - пеня - 5 723,47 грн. (а. с. 55 - 56).

Згідно квитанції № 110065734 ОСОБА_4 сплатив заборгованість 29.01.2015 р. (а. с. 59).

Постановою державного виконавця ВП № 44594925 від 12.03.2015 р. (а. с. 57) провадження з примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_4 було закрито.

Між сторонами виникли правовідносини з погашення заборгованості за кредитним договором та відповідальності за невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 192, 533 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтями 546, 553 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що на підставі вищевказаних вимог діючого законодавства у попередній цивільній справі заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2014 р. були захищені порушені права Банку - стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 20/9/100/100708 від 10.07.2008 р. станом на 13.12.2013 р. у розмірі - 176 486,56 грн.. Вказаним рішенням стягнуто заборгованість за кредитним договором у доларах США, з врахуванням курсової різниці долара США до гривні з часу отримання кредиту і до ухвалення заочного рішення. Таким чином, право Банку на відшкодування збитків у вигляді курсової різниці вже захищено. Вказане заочне рішення є чинним.

Згідно положень ст. ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виключно позивач визначає підстави та предмет позову.

По даній справі Банк, як на підставу своїх вимог посилався на те, що у зв'язку із стрибком курсу долара США до національної валюти - гривні з часу ухвалення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором до його виконання, збільшився розмір заборгованості у гривні (а. с. 2 - 4).

Верховним Судом України у справі № 6-145цс14 висловлена правова позиція про те, що грошове зобов'язання має бути виконаним у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Верховним Судом України у справі № 6-79цс14 висловлена правова позиція про те, що аналіз норм ст. ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, вищевказані правові висновки Верховного Суду України є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу в урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що позов Банку не заснований на вимогах діючого законодавства, останній обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки різниця у курсі долара США до гривні була вже врахована на час ухвалення рішення. Банк не позбавлений можливості звернутися з позовом, обравши вірний спосіб захисту порушеного права щодо належного виконання грошового зобов'язання у гривні, яке виникло на підставі рішення суду.

За вказаних обставин, суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

За вищевказаного колегія суддів не приймає до уваги, доводи апелянта щодо можливості стягнення курсової різниці після ухвалення рішенням суду про стягнення кредитної заборгованості у гривні. Надане апелянтом рішення апеляційного суду Черкаської області від 06.07.2015 р. не приймається до уваги, виходячи зі змісту ст. ст. 338, 360-7 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «БМ Банк» - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. І. Дрішлюк

А. А. Калараш