Справа № 466/249/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/2279/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2 її представника - адвоката Кравець В.Й., відповідачів ОСОБА_4, , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до до ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення відповідачами перешкод в користуванні нею приміщеннями спільного користування: коридором, кухнею та побутовою кімнатою, що знаходяться на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1

На обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири НОМЕР_1 в цьому будинку, загальною площею 24.6 кв.м., яка складається з 1-ї кімнати житловою площею 15,1 кв.м. та допоміжних приміщень згідно з договором купівлі продажу квартири: коридору - під літ. XVIII площею 29,4 кв.м., кухні - під. літ. XІХ площею 13,8 кв.м. та побутової кімнати - під літ. XX площею 9 кв.м., які знаходяться у спільному сумісному користуванні інших мешканців будинку.

Однак з серпня 2010 року, відповідачі перешкоджають їй у користуванні вказаними приміщеннями спільного користування, не дають їй ключі від вхідних дверей в ці приміщення та не пускають до кухні і побутових приміщень, у зв'язку з чим вона не може приготувати їжу, не може користуватись санвузлом. Вважає, що такими діями відповідачів їй заподіяна моральна шкода, яку позивачка оцінює в 6000 грн. та просить дану суму стягнути з відповідачів солідарно.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Судом зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не чинити позивачу перешкод в користуванні коридором, кухнею та побутовою кімнатою, які знаходяться у спільній сумісній власності за адресою АДРЕСА_1 та надати позивачу ОСОБА_2 ключі від приміщень загального користування.

Поряд з цим, за вказаним рішенням суду з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно стягнуто в користь ОСОБА_2 3000 грн. моральної шкоди та вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржили ОСОБА_4, а також відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8.

ОСОБА_4 вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Вказує, що фактично проживає в кв. НОМЕР_2, яка знаходиться на іншому поверсі, в належній їй квартирі НОМЕР_3 буває вкрай рідко. Тому вона не вчиняла жодних дій, які б чинили перешкоди позивачці. Крім цього, зазначає, що твердження позивачки щодо фізичних перешкод в користуванні спірними приміщеннями є неправдивими, оскільки особливості її тілобудови не дозволяють їй застосовувати фізичну силу. Також вказує, що згідно технічного паспорта та плану її квартири, прохід до вбиральні і умивальника, на які претендує позивач, здійснюється через коридори, котрі не перебувають у їх спільному користуванні. Вважає, що протилежною стороною не доведено належними доказами, вчинення ОСОБА_4 дій, якими було спричинено моральну шкоду. Вважає, що в даному випадку із її сторони не було жодних спільних дій, тому районним судом неправильно встановлено солідарну відповідальність. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 04 листопада 2015 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відносно неї відмовити (а.с. 125-128).

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі вказують, що висновок суду І інстанції про солідарну відповідальність є помилковим і необґрунтованим, оскільки, з врахуванням дійсних обставин справи, вважають, що відсутні спільні взаємопов'язані дії з єдиним наміром. Зазначають, що під час розгляду справи районним судом не було надано можливості надати їм усні та письмові пояснення, залучити свідків, тощо. Вважають, що позивачка претендує на користування майном апелянтів, оскільки при поселенні в кв.НОМЕР_3 кухні не було, і лише при зверненні до коменданта їм було виділено приміщення, яке вони переобладнали під кухню, придбали 2 газові плити і 2 «мойки» та провели газ і каналізацію. Крім цього, вказують, що не створювали перешкод щодо користування побутовими приміщеннями та не погрожували фізичною розправою. Апелянти зазначають, що згідно плану квартири позивачка має у користуванні умивальник та вбиральню, однак вказані приміщення не є у спільному користуванні з відповідачами, що вказує на неправдиві твердження позивачки, а висновки суду не відповідають дійсності. Вважають, що моральна шкода не доведена. Просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2015 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відносно них відмовити (а.с. 129-134).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4, а також відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8на обґрунтування доводів поданих ними апеляційних скарг та на їх підтримку, заперечення на скарги позивача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Кравець В.Й.,перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у вересні 2010 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_10 придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 її частини , загальною площею 24.6 кв.м., яка складається з однієї кімнати житловою площею 15,1 кв.м. та допоміжних побутових приміщень, в тому числі: коридору - під літ. XVIII площею 29,4 кв.м., кухні - під. літ. XІХ площею 13,8 кв.м. та побутової кімнати - під літ. XX площею 9 кв.м.; вбиральні - під літ. XXVII площею 1,2 кв.м., вмивальника - під. літ. ХXІХ площею 0,8 кв.м., а також коридорів - під. літ. XXV площею 1,4 кв.м., літ. XXVI- площею 1,4 кв.м., XXVIIІ площею 3,3 кв.м., які знаходяться у спільному користуванні інших мешканців будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.09.2010 за номером ВРА №110588 та технічним паспортом на квартиру (а.с.5, 11-12).

Позивач ОСОБА_2, звернувшись до суду з даним позовом, та даючи пояснення колегії суддів, ствердила, що з моменту вселення в квартиру в 2010 році не мала вільного доступу до кухні під. літ. XІХ та побутової кімнати під літ. XX, оскільки відповідачі до прийняття рішення судом, фактично не допускали її в ці приміщення, чинили перешкоди в доступі до цих приміщень, в які можна пройти лише через коридор спільного користування під літ. XVIII, вхідні двері в який вони закривали на ключ, який їй не надавали.

Вирішуючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції, в супереч доводам апелянтів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що мешканці будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 чинять перешкоди позивачу в користуванні нею приміщеннями спільного загального користування: коридором - під літ. XVIII площею 29,4 кв.м., кухнею - під. літ. XІХ площею 13,8 кв.м. та побутовою кімнатою - під літ. XX площею 9 кв.м., що фактично визнали в суді апеляційної інстанції і відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які зазначили про те, що вважають несправедливим користування позивачкою кухнею, оскільки така фактично була відремонтована ними та обладнана за їх рахунок.

Апелянти також ствердили в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що після ухвалення судом першої інстанції вказаного оскаржуваного рішення, вони фактично усунули перешкоди в користуванні цими приміщеннями, надавши ОСОБА_2 дублікат ключа від вхідних дверей в коридор під літ. XVIII, що ствердила позивач.

Матеріалами справи також підтверджується, що в квітні та в травні 2014 року ОСОБА_2 зверталась до балансоутримувача житлового будинку АДРЕСА_1 ДП "Промінь-житло" та Шевченківського районного відділу ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області зі скаргами на протиправні дії мешканців цього будинку щодо чинення їй перешкод в користуванні приміщеннями загального користування (а.с.14, 18).

Згідно листа директора ДП "Промінь-житло" за №1 від 23.04.2014 р. мешканцям будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, балансоутримувач житлового будинку просить вказаних осіб не чинити перешкод власнику квартири НОМЕР_1 ОСОБА_2 в користуванні приміщеннями коридору - площею 29,4 кв.м. ( літ. XVIII в плані), кухні - площею 13,8 кв.м. (літ. XІХ) та побутової - площею 9,0 кв.м. ( літ. XX ) (а.с.16).

В той же час, судом не встановлено чинення відповідачами перешкод ОСОБА_2 в користуванні іншими приміщеннями загального користування, в тому числі вбиральнею - під літ. XXVII площею 1,2 кв.м. та вмивальником - під. літ. ХXІХ площею 0,8 кв.м.. Не встановлено таких обставин і судовою колегією.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної їй відповідачами у зв'язку з чиненням перешкод в користуванні спірними нежитловими приміщеннями, то судова колегія вважає часткове задоволення цих вимог судом першої інстанції безпідставним, а самі вимоги - недоведеними.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз'яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В п.5 цієї ж постанови Пленуму Верховний Суд України роз'яснює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, в супереч доводам позивача та наведеним у рішенні мотивам, такі не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідачів позивачу ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода. Фактично не встановлено ні самого факту фізичних чи моральних страждань позивача ні їх глибини та тривалості, які мають значення для встановлення її розміру. Оцінюючи моральну шкоду в розмірі 6000 грн., позивач не вказала з яких саме міркувань вона виходила при цьому. Не зазначив таких обгрутувань і суд першої інстанції, визначаючи таку шкоду в 3000 грн.

Твердження позивач про те, що права користуватись спільною сумісною власністю вона була позбавлена на протязі п'яти років, що суд врахував при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, належно не підтвердженні.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем докази беззаперечно доводять лише те, що з приводу чинення їй перешкод позивач вперше звернулась до правоохоронних органів та балансоутримувача лише в квітні 2014 року, після чого в січні 2015 року звернулась до суду з вказаним позовом.

Сам по собі встановлений факт чинення позивачу перешкод у доступі до спірних нежитлових приміщень не доводить факту заподіяння потерпілій моральної шкоди.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити це рішення.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову щодо стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 моральної шкоди слід скасувати, а в задоволенні позову в цій частині відмовити.

З врахуванням положень ст.88 ЦПК України, сплачений позивачем ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь позивача не солідарно, а в рівних частках, по 40 грн.60 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч.1 ст.307, п.п.1, 4 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2015 року в частині солідарного стягнення на користь позивача з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2015 року в частині стягнення судового збору змінити, стягнувши з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 по 40 грн. 50 коп. судового збору з кожного.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.