Справа № 374/468/15-ц Головуючий у І інстанції Козіна С. М.
Провадження № 22-ц/780/3048/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

28 липня 2015 року він набув право власності на будинок № 11 по провулку Гагаріна в м. Ржищів Київської області на підставі договору іпотеки від 18 березня 2014 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 Право власності позивача на даний обєкт зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На даний час у будинку проживає ОСОБА_3, яка в добровільному порядку звільнити помешкання відмовляється. 15 серпня 2015 року їй особисто під розписку було вручено його письмову вимогу про виселення протягом 30-ти днів, однак, вказану вимогу вона проігнорувала. Такі дії відповідача порушують його право вільного володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Зважаючи на наведене, просив суд на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.40 ЗУ «Про іпотеку» усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 із спірного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Заочним рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 03 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі та неправильно визначив спірні правовідносини. Крім того вказує, що судом застосовано положення ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР, яка не підлягала застосуванню, в той час як свої вимоги він обґрунтовував положеннями ст. 391 ЦК України, яка підлягала застосуванню в даному випадку. За таких умов є усі підстави для задоволення його позовних вимог. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд насамперед виходив з того, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Оскільки відповідачу у даній справі не було запропоноване інше житлове приміщення, задоволення позову суперечило б вищевказаній правовій нормі. З такою позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її виваженою та обґрунтованою. Необхідність застосування до даних правовідносин положень ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР підтверджується й позицією Верховного Суду України, висловленою ним у справі №6-39ц15, № 6-447цс15, № 6-1061цс15. За таких умов правових підстав для зміни чи скасування рішення суду з цього приводу колегія суддів не вбачає.

Згідно положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ржищівського міського суду Київської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4