Справа № 404/6637/15-ц
Номер провадження 2/404/375/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.

при секретарі Бокатенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд , -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, по якій просить: в рахунок виконання зобовязання щодо сплати заборгованості в сумі 386 687,75 грн. за кредитним договором №030/08.08/88-535КЛ від 01.08.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,89 кв. м. , житловою площею 27,65 кв. м.; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,89 кв. м. , житловою площею 27,65 кв. м.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №030/08.08/88-535КЛ, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 32000 доларів США на строк до 31.07.2018 року.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором іпотекодавці ОСОБА_1, ОСОБА_2 за договором іпотеки від 17.10.2007 року передали в іпотеку нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,89 кв. м. , житловою площею 27,65 кв. м.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 28.07.2015 року наявна заборгованість у сумі 386 687,75 грн.

В рахунок виконання основного зобовязання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, надав суду заперечення на позовну заяву.

Вважає, що позов не підлягає задоволенню оскільки позивачем не проведено оцінки предмета іпотеки на момент звернення з даним позовом до суду, а відтак не має відомостей стосовно повного або часткового забезпечення вимог кредитора внаслідок визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, крім того є всі підстави вважати, що вартість предмета іпотеки значно перевищую суму боргу ОСОБА_3

Предмет іпотеки квартира АДРЕСА_2 є постійним проживанням ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а грошові кошти, які надавалися в якості кредиту боржнику ОСОБА_3, надавалися в доларах США, позов з підстав п. 1 ч. 1 ЗУ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не підлягає задоволенню.

Також зазначено, що 19 серпня 2015 року позивач відправив на адресу відповідачів листи-вимоги про необхідність сплатити заборгованість у тридцятиденний строк з роз'ясненням свого права в разі незадоволення листа-вимоги по закінченню наданого строку розпочати процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. В той же час, вищевказану процедуру позивач розпочав через 9 днів після надіслання вищевказаного листа-вимоги, а саме 28 серпня 2015 року (дата подачі позову до суду про звернення стягнення на предмет іпотеку). Таким чином, позивач позбавив відповідачів встановленої ч. 1 ст. 35 ЗУ Про іпотеку та п. 11 іпотечного договору можливості задовольнити лист-вимогу позивача і сплатити виниклу заборгованість по кредитному договору ОСОБА_3.

Вважав, що вищевказані дії позивача є грубим порушенням умов іпотечного договору, які кореспондуються з ч. 1 ст. 35 ЗУ Про іпотеку, від так заявлено про передчасність поданого позову про звернення стягнення на предмет іпотеки і про відсутність порушеного права ПАТ Дельтабанк, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, зазначав, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №030/08.08/88-535КЛ, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 32000 доларів США, із сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 31.07.2018 року /а.с. 6-10/.

До справи долучають графік погашення кредиту, згідно кредитного договору №030/08.08/88-535КЛ /а.с. 11-13/.

01.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, за умовами якого на забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором № 030/08.08/88-535 КЛ від 01 серпня 2008 року, іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві власності майно: квартиру № 61 в будинку № 11, що розташована в м. Кіровограді, по вул. Бєляєва /а.с. 14-18/.

25 лютого 2012 року між ПАТ Сведбанк та ПАТ Дельта Банк укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах договору АТ Сведбанк відповідно до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України передає АТ Дельта банк права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ Дельта банк замінює АТ Сведбанк як кредитора у зазначених зобовязаннях/а.с. 30-37/.

Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» станом на 28.07.2015 року заборгованість по кредитному договору № 030/08.08/88-535КЛ складає 17527,1 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 386687 грн. 75 коп. з яких: 14782,15 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 326127 грн. 90 коп. тіло кредиту; 2744,95 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 60559 грн. 85 коп. відсотки /а.с. 22/.

Позивачем надсилалися листи-вимоги до кожного з відповідачів з проханням повернути заборгованість за кредитним договором, проте дані вимоги залишилися невиконаними /а.с. 23, 24, 25/.

Відповідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 10.02.2016 року за двохкімнатною квартирою №61 в будинку №11 по вулиці Бєляєва у м. Кіровограді, загальною площею 45,89 кв. м. , житловою площею 27,65 кв. м. дійсно існує заборона відчуження /а.с. 118-119/.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Представник відповідача ОСОБА_2 зазначав, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Проте, згідно правової позиції, висловленої ВСУ при розгляді справи № 6-109цс14,

відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобовязань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_2 як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, виходячи з наступного.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

За змістом ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобовязання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).

Відтак мораторій, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» підлягає відстроченню.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року №6-57цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Вказаним положенням скористалися сторони при укладені договору іпотеки, оскільки відповідно до п. 12 договору іпотеки визначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп.12.3.1. та 12.3.2 цього пункту Договору.

Відповідно до п.12.3.1 та 12.3.2 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. Договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом Договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта - субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура субєкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобовязанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта субєкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки.

Відповідно, ст. 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Враховуючи наведені умови договору, а також норми закону України «Про іпотеку» ПАТ «Дельта Банк» має право ставити перед судом питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, в своєму позові банк не вказав вартість предмета іпотеки, як це передбачено іпотечним договором та законом України «Про іпотеку». До позовної заяви також не доданий висновок незалежного експерта - субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності.

За вказаного, позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.11, 88, 212-218, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського В. В. Мохонько

районного суду

м.Кіровограда