АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Шевчук А.В.
№22-ц/796/6457/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №756/7495/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року в справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» - ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український бізнес банк» - ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 175 886,10 грн., з яких заборгованість за кредитом 170 534,84 грн., у тому числі прострочена сума 5 909,43 грн., заборгованість за відсотками 4718,99 грн., в тому числі прострочена 2 731, 29 грн., заборгованість пo комісії 2 275,60 грн., в тому числі прострочена сума 1 109, 60 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалася на те, що між ПАТ «Український бізнес банк» та ОСОБА_1 10.10.2013 року було укладено кредитний договір, згідно умов якого, останньому було надано кредит у розмірі 265 000 грн. на строк до 10.10.2017 року.

Для забезпечення виконання зобовязань, між ПАТ «Український бізнес банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, проте, відповідач ОСОБА_1 їх не виконує належним чином, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» заборгованість за кредитним договором, а саме: 146 639 грн. 35 коп. за основним боргом, в тому числі простроченої заборгованості по кредиту; 644 грн. 11 коп. за нарахованими процентами; 1 166 грн. за нарахованими комісіями.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не зясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що його кредитна історія є зразковою та погашення здійснювалося у визначені планом погашення строки. Проте, 04.11.2014 року машина була викрадена, про що свідчить постанова старшого слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 27.12.2014 року. В цей період кредит не сплачувався, оскільки машина була викрадена, однак була застрахована в повному обсязі з усіма можливими ризиками. Оскільки машина була викрадена, в цей період страхова компанія повинна була виплачувати кредит відповідно до плану погашення заборгованості. 27.12.2014 року машину було знайдено та повернено, а тому він почав продовжувати сплачувати кредит. Але у червні з невідомих йому причин банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості.

В судове засіданні відповідачі не зявилися про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача ПАТ «Український ОСОБА_4» - ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у такому разі внаслідок порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між ПАТ «Український бізнес банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №КАВБКФ/1016168.1, згідно якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 265 000,00 гривень, строком до 10.03.2017 року зі сплатою 14,440 % річних.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором 10.10.2013 року між ПАТ «Український бізнес банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до п. 4.1 якого поручитель несе солідарну відповідальність разом із боржником перед позичальником.

Згідно з п. 4.4 кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості з оплати основного боргу, позичальник зобовязаний сплатити банку 28.88 % річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості з оплати основного боргу від дати виникнення такої заборгованості до дати її погашення.

Відповідно до п. 6.3 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів, сплати процентів, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок і збитків у випадку непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску по кредиту згідно графіка протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_1 не виконав, на вимоги банку позичальник і поручитель не реагували, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 05.11.2015 року становить 175 886 грн 10 коп., з яких:за основним боргом: 170 534,84 грн., у тому числі прострочена сума 5 909,43 грн., заборгованість за відсотками 4718,99 грн., в тому числі прострочена 2 731, 29 грн., заборгованість пo комісії 2 275,60 грн., в тому числі прострочена сума 1 109, 60 грн.

В судовому засіданні суду першої інстанції сторони по справі визнали, що станом на 10.03.2016 року сума заборгованості відповідача складає 148 449 грн 46 коп, у тому числі: за основним боргом 146 639,35; за нарахованими процентами 644,11 грн; за нарахованими комісіями 1 166,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Уразі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що умови договорів не виконуються належним чином, а відповідачі повинні відповідати перед банком, включаючи сплату основного боргу, відсотків та комісії.

Не заслуговують на увагу суду твердження апелянта про те, що страхова компанія повинна була виплачувати кредит відповідно до плану погашення заборгованості у звязку з викраденням автомобіля, оскільки в матеріалах справи відсутній договір страхування, за яким можливо було б перевірити вказані доводи, а саме: вид страхування, умови та підстави, які передбачають відповідні виплати, чи звертався ОСОБА_1 до страхової компанії із відповідною заявою та чи було встановлено страховий випадок.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і обєктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді