АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9441/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2604/16Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 серпня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України та виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який уточнила 25 березня 2016 року, та остаточно просила: дозволити тимчасовий виїзд за межі території України до Російської Федерації (м. Курськ) неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_2 без дозволу батька ОСОБА_3 з обов`язковим поверненням на територію України до досягнення ним вісімнадцятирічного віку; надати ОСОБА_2 дозвіл без згоди батька ОСОБА_3 на оформлення дитячого проїзного документу для виїзду або супроводу за кордон неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним 18-річного віку.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.08.2016 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 листопада 2014 року.

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розірвання шлюбу залишився проживати з матірю та перебуває на її утриманні і вихованні.

В лютому та жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_3 з письмовими претензіями про надання дозволу на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_6 за межі України та на виготовлення проїзного документу для дитини з метою особистого спілкування дитини з бабусею ОСОБА_7, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Російська Федерація.

Проте, відповідач ОСОБА_3 згоди на виїзд дитини за межі України та виготовлення проїзного документа дитини безпідставно не надає.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що надання права ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виїздити у будь-який час та на будь-який строк за межі України до досягнення ним вісімнадцятирічного віку без згоди батька не передбачено законом, не відповідає інтересам дитини та порушує права батька на участь у вихованні дитини.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Нормами ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 р. та відповідно до ст. 9 Конституції він є частиною національного законодавства України, встановлено право кожного вільно залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

За правилами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як зазначено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтував свої висновки відсутністю в позовній вимозі конкретного проміжку часу виїзду дитини за кордон, не взявши до уваги, що предметом спору є право фізичної особи на свободу пересування, яке може бути обмежене лише у виключних випадках, встановлених законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 4, 214, 215 ЦПК України не визначився із характером спірних правовідносин сторін, не застосував норми права, наведені в мотивувальній частині рішення, з урахуванням підстав позову та фактичних обставин справи, та не захистив порушене право позивача у визначений законом спосіб.

Колегія суддів, оцінивши надані по справі докази та відповідні інтереси кожної сторони, насамперед, дитини, дійшла висновку про надання дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 за межі України до Російської Федерації (м. Курськ) у період літніх та зимових канікул до досягнення ним 16-річного віку без згоди батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 та на виготовлення проїзного документа дитини, оскільки по справі знайшов підтвердження факт безпідставного ненадання такого дозволу батьком дитини.

При визначенні часу перебування дитини у Російській Федерації колегія суддів враховує рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 25 листопада 2015 року № 451 щодо способів участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 серпня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_2 до Російської Федерації (м. Курськ) без згоди батька ОСОБА_3, на місяць у період літніх канікул та на два тижні у період зимових канікул до досягнення дитиною 16-річного віку та з обов`язковим поверненням на територію України.

Надати ОСОБА_2 дозвіл без згоди батька ОСОБА_3 на оформлення дитячого проїзного документу для виїзду або супроводу за кордон неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_8

ОСОБА_9

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1