АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/1634/16 Головуючий І інстанції: Болибок Є.А.
Справа № 619/3883/15-ц Доповідач: Івах А.П.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у 90-х роках її викликали в Дергачівську міську раду та запропонували ключі від погреба у підвалі житлового будинку по вул. Петровського №176-Б у третьому підїзді, в якому вона навіть не мешкає.

Спочатку вона не погоджувалася та відмовлялася від пропозиції, але з надією на краще майбутнє погодилася на пропозицію, оскільки їй міський голова говорив про обовязок перед Вітчизною у важкі роки держави, про те, що міській раді так треба, що у них і премії бувають та вона буде серед людей, і що це явище тимчасове.

Погріб був гірше, ніж вона очікувала. Почалося нестерпне життя у погребі. Минали роки, а Дергачівська міська рада забула про неї.

В усній та письмовій формах вона зверталася до голови Дергачівської міської ради по проблемах з підвалом та погребом, але позитивної відповіді не отримувала.

В місті побудували палац культури де вручають премії у відкритому режимі, а її із закритого режиму виганяють на вулицю.

Тому вона вирішила, що прийшов час оцінити її працю та вклад в потреби Дергачівської міської ради, вона сподівалася, що заробила у відповідача: гараж з погребом із цегли; трудовий стаж охоронника; заробітну плату охоронника; премії Дергачівської міської ради.

Однак, відповідач позбавив її права: розпоряджатися своїми коштами, на одержання депозиту, на будівництво, відпочинок та оплату праці.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що останньою у відповідності до вимог ст. ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження факту, що саме вона є власником гаражу з погребом із цегли та її права порушені, крім того немає трудової книжки, яка б свідчила про існування трудових правовідносин між нею та Дергачівською міською радою Харківської області та обіймання нею посади охоронника.

Висновок суду першої інстанції колегія суддів находить правильним та таким, що ґрунтується на основі повно зясованих обставин.

Статтею 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира та інше (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Гараж з погребом із цегли не належить на праві власності ОСОБА_1

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що вона перебувала у трудових відносинах з міською радою, отримувала заробітну платню та має право на компенсацію, матеріали справи не містять документів які б підтверджували вказаний факт, а саме: (трудова книжка, трудовий договір), також не має підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Виходячи з розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.5 постанови №4 від 31.03.95 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Також в п. 7 зазначеної Постанови розяснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими позивач обґрунтовувала вимоги свого позову, правильно застосував нормативно-правові акти, зазначені в рішенні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -