Справа № 750/1131/16-ц Провадження № 22-ц/795/1973/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Логвіна Т. В. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3
за участю:Представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу в частині, стягнення коштів та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу в частині, стягнення коштів та визнання права власності відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права і процесуального права. ОСОБА_5 посилається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі зясовані обставини, що мають значення для справи, як наслідок висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір фінансового лізингу слід розглядати як різновид споживчого кредиту та застосовувати до нього норми Закону України «Про захист прав споживачів». Заявник посилається на те, що частина 3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України, тому даний пункт Договору є незаконним і таким, що має бути визнаний недійсним, в тому числі визнання недійсним Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, який є Додатком до Договору про фінансовий лізинг №00006687 та його невідємною частиною, а також умови Договору про фінансовий лізинг №00006687, укладений 13.02.2013 року між сторонами.

Заявник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у розмірі 90594,26 грн., що є різницею між вартістю обєкта лізингу та фактично сплаченими позивачем коштами і суд не врахував збільшення позовних вимог. Заявник зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання за ним право власності на обєкт лізингу та не зясувавши обставини сплати ним адміністративного платежу у розмірі 2115,34 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви суд першої інстанції прийшов до висновку, що договір про фінансовий лізинг від 13.02.2013 року, який містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу, був укладений ТОВ «Порше лізинг Україна» з фізичною особою ОСОБА_5, а тому підлягав нотаріальному посвідченню відповідно до вимог ст. 799 ЦК України.

Оскільки сторонами не додержано вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, то цей договір є нікчемним, а тому, у цьому разі визнання договору недійсним судом не вимагається.

З даним висновком погоджується апеляційний суд з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2013 року між ОСОБА_5 та TOB «Порше Лізинг Україна» було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00006687, предметом якого є транспортний засіб типу VW Polo Sedan 1.6 benzin, 2013 року виробництва, шасі № XW8ZZZ61ZDG035746, двигун № НОМЕР_1 (а.с.11-31).

Згідно з ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі №6-2766цс15, яка обгрунтовано врахована судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції встановлені всі фактичні обставини, належні докази, яким дана правильна та обґрунтована оцінка,

тому, враховуючи вищенаведене, у апеляційного суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: