АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3437/16 Справа № 202/7405/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
Категорія 53
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Романюк М.М., Котушенко С.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду, розірвання трудового договору, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та зобов`язання видати трудову книжку,
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30 червня 2011 року він був прийнятий до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» учнем підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки та 01 червня 2012 року був переведений на посаду сталевара. 21 листопада 2014 року він був звільнений з посади у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року був поновлений на роботі та на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, однак судом в задоволенні заяви відповідачу було відмовлено, а ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.07.2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року залишено без змін. Отримавши виконавчий лист, він, позивач, подав його на виконання до Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Однак, на неодноразові звернення до державного виконавця, будь-якої відповіді не отримував та вирішив самостійно звернутись до відділу кадрів підприємства, де йому запропонували приїхати на роботу. 22 липня 2015 року в приміщенні відділу кадрів на підприємстві його зустріли невідомі йому люди, запропонували проїхати з ними до військового комісаріату, та які в подальшому вже на вулиці намагались за допомогою фізичної сили посадити його до їх автомобілю та нанесли йому легкі тілесні ушкодження. 23 липня 2015 року він вийшов на роботу, але до роботи його не допустили, а видали направлення на обов`язковий попередній медичний огляд. В поліклініці він отримав свою медичну картку, з якої вбачалось, що останній раз ним було пройдено медичний огляд 05.09.2014 року, тому вважає направлення на медогляд незаконним та передчасним. У зв`язку з хвилюваннями із-за тривалого розгляду справи про поновлення його на роботі та отриманим стресом при спробах поновлення, він погано себе почував та вимушений був звернутись до лікаря терапевта, який в подальшому направив його до психіатра. З 27 липня 2015 року по 21 серпня 2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні», та прийняв рішення звільнитись з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 29.07.2015 року. Оскільки він знаходився на стаціонарному лікуванні, то вирішив звернувся до голови Дніпропетровської обласної організації профспілки працюючих металургійної та гірничодобувної промисловості України з метою отримання юридичної допомоги. Головний інспектор зазначеної організації відвіз його заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України до ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь». Однак, йому стало відомо, що його на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України не було звільнено; всупереч вимогам ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року в частині поновлення його на роботі станом на 29.07.2015 року не було виконано, фактично до роботи він не був допущений, оскільки незаконно був направлений до медичного закладу для проходження медичного огляду. Наголошує, що відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення відповідачем законодавства про працю, ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» повинно йому, позивачу, виплатити вихідну допомогу. Також зазначав, що незаконні дії відповідача стали причиною його моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно перебував в роздратованому стані, фактично залишився без засобів існування, що призвело до необхідності звернення до лікаря та знаходження на стаціонарному лікуванні. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти в розмірі 15122,10 грн., як оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року; зобов`язати ТОВ «МЗ «Дніпросталь» розірвати з ним трудовий договір з 29.07.2015 року, згідно його заяви, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнути з ТОВ «МЗ «Дніпросталь» на його користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 19101,60 грн.; стягнути з ТОВ «МЗ «Дніпросталь» середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки в розмірі 88344,90 грн.; стягнути з ТОВ «МЗ «Дніпросталь» моральну шкоду в розмірі 27560,00 грн. та зобов`язати ТОВ «МЗ «Дніпросталь» видати йому трудову книжку і «посвідчення стропальника, на право працювати на висоті, працювати з сосудами під тиском, електробезпеки».

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 30.06.2011 року ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь». Наказом відповідача за №272-у від 21.11.2014 року позивача було звільнено з роботи.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року у цивільній справі №2/202/1401/2015 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» задоволено частково; визнано незаконним проведення позачергової перевірки знань виконання обов`язків стропальника ОСОБА_1 , затвердженого протоколом № 2 від 15.11.2014 року в частині запису №5 та протоколу від 18.11.2014 року в частині запису №17 « ОСОБА_1 не знає», визнано незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» №272-У від 21 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_1 згідно пункту 2 статті 41 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 34621 грн. 65 коп. та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» та користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2436,0 грн. Дане рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 8129,0 грн. (а.с. 13 14).
Судом встановлено, що у судовому засіданні 15 травня 2015 року у вищевказаній цивільній справі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2/202/1401/2015 позивач ОСОБА_1 був присутнім особисто, зокрема, і під час проголошення вступної та резолютивної частини заочного рішення суду від 15 травня 2015 року, що стверджується журналом та звукозаписом процесу на а.с. 107, 108 109, оглянутої судом апеляційної інстанції цивільної справи Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2/202/1401/2015.
На а.с. 130 цивільної справи Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2/202/1401/2015 наявні заява позивача від 26.05.2015 року про видачу йому копії рішення щодо поновлення на роботі від 15 травня 2015 року та розписка від 26.05.2015 року про отримання копії вказаного рішення і двох виконавчих листів.
Згідно штампу вхідної кореспонденції ДВС, 03.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ із заявами щодо прийняття до виконання виконавчого листа про негайне виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року у цивільній справі №2/202/1401/2015 в частині поновлення на роботі і стягнення заробітку в межах суми платежу за один місяць в розмірі 8129,0 грн., а також виконавчого листа про стягнення за вказаним рішенням заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Викладене стверджується оглянутими судом апеляційної інстанції оригіналами виконавчих проваджень №219/5 (2211/15) та №218/5 (835/15) Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
Постановою заступника начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 04 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі №202/12646/14-ц, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про поновлення ОСОБА_1 в ТОВ «МЗ «Дніпросталь» на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки. 04.06.2015 року копію вказаної постанови держвиконавця було спрямовано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь» (аркуші 3, 2 виконавчого провадження №219/5 (2211/15) Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ, оригінал якого оглянутий судом апеляційної інстанції).
05.06.2015 року, в порядку виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року, відповідачем ТОВ «МЗ «Дніпросталь» видано наказ за №130-В, яким визнано недійсним наказ №272-у від 21.11.2014 року про звільнення ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 з 22.11.2014 року поновлено на роботі на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки. Крім того наказано: заступнику директора по управлінню персоналом - забезпечити внесення у трудову книжку ОСОБА_1 та іншу облікову документацію записів про поновлення на роботі; начальнику дільниці виплавки і позапічної обробки сталі допустити ОСОБА_1 до виконання професійних обов`язків.
Наказом № 137-к від 15 червня 2015 року у зв`язку з тим, що підручний сталевара установки позапічкової обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки ОСОБА_1 не з`явився на роботі з 06.06.2015 року по 15.06.2015 року та не ознайомився з наказом про поновлення на роботі, наказ № 130-В директором підприємства скасовано.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року у цивільній справі №2/202/1401/2015 залишено без змін.
Наказом № 173-В від 22 липня 2015 року вдруге поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки з 22 листопада 2014 року та наказано в.о. начальнику дільниці обробки сталі ОСОБА_2 допустити ОСОБА_1 до виконання професійних обов`язків з 23 липня 2015 року. З наказом ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис.
Наказом № 344 від 22 липня 2015 року призначено проведення профілактичного медичного огляду працівників підприємства в 2015 році в період з 03.08.2015 року по 14.08.2015 року, згідно додатку № 1.
Про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 23 по 28 липня 2015 року комісією у складі заступника директора з економічної безпеки ОСОБА_3 , виконуючого обов`язки заступника директора по управлінню персоналом ОСОБА_4 та голови профспілкового комітету ТОВ «МЗ «Дніпросталь» Гришиної Н.Г. 28 липня 2015 року був складений акт.
Листом № 166/6/03 від 04.09.2015 року головний лікар Комунального закладу «Дніпропетровський центр Первинної медико-санітарної допомоги № 8» повідомив ТОВ «МЗ «Дніпросталь» про те, що ОСОБА_1 за медичною допомогою до лікарів центру в період з 22.07.2015 року по 28.07.2015 року не звертався (а.с. 67).
Згідно довідки, виданої Комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» № 267/2015 від 21 серпня 2015 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 28.07.2015 року по 21.08.2015 року, що також підтверджується листком непрацездатності серії АГХ № 964667 (а.с. 37).
Згідно матеріалів справи, до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 07 вересня 2015 року звертався директор ТОВ «МЗ «Дніпросталь» із заявою про розшук ОСОБА_1 на яку 15 жовтня 2015 року повідомлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та безвіснозниклим не вважається.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 15122,0 грн., як оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Виходячи з викладеного, оглянувши у судовому засідання суду апеляційної інстанції цивільну справу Індустріальним районного суду м. Дніпропетровська №2/202/1401/2015 та виконавчі провадження №219/5 (2211/15), №218/5 (835/15) Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ; приймаючи до уваги, що Індустріальним районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №2/202/1401/2015 рішення від 15.05.2015 року про поновлення позивача на роботі було ухвалене при заочному розгляді, - колегія дійшла висновку, що про ухвалення місцевим судом вказаного рішення від 15.05.2015 року відповідач дізнався 03.06.2015 року, що стверджується заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Металургійний завод «Дніпросталь» про надання копії зазначеного рішення та відповідною розпискою про отримання його копії (а.с. 137 цивільної справи Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №2/202/1401/2015). 04 червня 2015 року заступником начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі №202/12646/14-ц, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про поновлення ОСОБА_1 в ТОВ «МЗ «Дніпросталь» на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки. 04.06.2015 року копію вказаної постанови держвиконавця було спрямовано ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь». Колегія приймає до уваги доводи представника відповідача про отримання копії вказаної постанови держвиконавця на наступний день після її винесення 05.06.2015 року, що не спростовується матеріалами відповідного виконавчого провадження, яке не містить доказів щодо дати отримання роботодавцем постанови від 04 червня 2015 року. У день отримання зазначеної постанови державного виконавця - 05.06.2015 року, в порядку виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2015 року, відповідачем ТОВ «МЗ «Дніпросталь» видано наказ за №130-В, яким визнано недійсним наказ №272-у від 21.11.2014 року про звільнення ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 з 22.11.2014 року поновлено на роботі на посаді підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки; крім того наказано: заступнику директора по управлінню персоналом - забезпечити внесення у трудову книжку ОСОБА_1 та іншу облікову документацію записів про поновлення на роботі; начальнику дільниці виплавки і позапічної обробки сталі допустити ОСОБА_1 до виконання професійних обов`язків.
Отже, факту затримки відповідачем виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №2/202/1401/2015 від 15.05.2015 року про поновлення позивача на роботі не встановлено, тому підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення - відсутні.
Колегія звертає увагу, що наказ відповідача №137-к від 15 червня 2015 року про скасування наказу №130-В від 05.06.2015 року (у зв`язку з неявкою позивача на роботу) та видання відповідачем другого наказу №173-В від 22 липня 2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі не спростовують викладених вище висновків суду, оскільки не порушують прав і законних інтересів позивача, який визнав, що після незаконного звільнення вперше з`явився на роботу 22.07.2015 року, що стверджується змістом позовної заяви (а.с. 2 8), показами позивача у судових засіданнях суду першої та другої інстанцій.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача розірвати договір за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 29.07.2015 року, необхідно зазначити наступне.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово.
Згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Виходячи з аналізу положень ст. 38 КЗпП України, місцевий суд дійшов правильного висновку, що працівник має право розірвати трудовий договір на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України попередивши про це власника або уповноваженого ним органу саме у письмовій формі.
Однак, судом встановлено факт неотримання роботодавцем заяви ОСОБА_1 про його звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 29.07.2015 року.
Так, згідно виписки з книги реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «МЗ «Дніпросталь», за період з 28.07.2015 року по 15.09.2015 року включно будь-які заяви від ОСОБА_1 чи його представників до відповідача не надходили (а.с. 174 175).
Згідно показів свідка ОСОБА_5 , яка є представником позивача, вона особисто 29 липня 2015 року зверталась до відділу з управління персоналом ТОВ «МЗ «Дніпросталь», де ОСОБА_4 передала заяву ОСОБА_1 про звільнення останнього на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; ОСОБА_4 відмовився розписатись про отримання заяви ОСОБА_1 ; засобами поштового зв`язку або у інший спосіб заява про звільнення ОСОБА_1 відповідачу не направлялась.
Відповідно до показів допитаного судом апеляційної інстанції свідка ОСОБА_4 , який є ведучим спеціалістом із заробітної плати і оцінки персоналу управління по роботі з персоналом відповідача, він не отримував від ОСОБА_5 заяву ОСОБА_1 про звільнення останнього на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Згідно показів свідка ОСОБА_6 , яка є заступником директора з персоналу ТОВ «МЗ «Дніпросталь», ТОВ «МЗ «Дніпросталь» і вона особисто заяви ОСОБА_1 про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України не отримували.
Покази кожного із зазначених вище свідків колегія суддів не приймає до уваги у якості доказів, оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Так, ОСОБА_4 і ОСОБА_6 перебувають у трудових стосунках з відповідачем, а ОСОБА_5 здійснювала представництво інтересів ОСОБА_1 щодо захисту його трудових прав у відносинах з ТОВ «МЗ «Дніпросталь»; отже, кожен із зазначених свідків не є безстороннім, непрямо заінтересований у наслідках розгляду даної справи.
Представлену позивачем копію його заяви від 29.07.2015 року на ім`я директора ТОВ «МЗ «Дніпросталь», де зазначено, що через його (позивача) недопуск до роботи у зв`язку з незаконним направленням на проходження медичного огляду, просить звільнити з роботи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, - колегія не приймає до уваги, оскільки не встановлено факту подання вказаної заяви роботодавцю; на зазначеній копії відмітка про отримання заяви відповідачем відсутня.
Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. За результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов`язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов`язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати. Аналогічне положення визначено і ч. 1 ст. 169 КЗпП України.
Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я N 246 від 21.05.2007, розроблений на виконання статті 17 Закону України "Про охорону праці", який визначає процедуру проведення попереднього (під час прийняття на роботу) та періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічному обов`язковому медичному огляді осіб віком до 21 року.
Відповідно до п 1.3. цього Порядку до обов`язкових медичних оглядів відносяться: попередній (під час прийняття на роботу) і періодичні (протягом трудової діяльності) медичні огляди, проводяться для працівників, зайнятих на важких роботах, роботах
із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, та щорічно для осіб віком до 21 року.
Відповідно до п. 3.4, 3.6 зазначеного порядку роботодавець забезпечує своєчасну та організовану явку працівників на медичні огляди та обстеження. Відсторонює від роботи працівників, які не пройшли в установлений термін медичні огляди, та не допускає до роботи працівників, яким за медичним висновком така робота протипоказана за станом здоров`я.
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що у зв`язку з незаконним звільненням з роботи за наказом відповідача №272-у від 21.11.2014 року ОСОБА_1 тривалий час перебував у вимушеному прогулі і не виконував трудові обов`язки; враховуючи доводи позивача, що, у зв`язку з перенесеними нервовими хвилюваннями через тривалий розгляд справи про поновлення на роботі, він «дуже погано себе почував» (а.с. 2 8 позовна заява, що підписана ОСОБА_1 ); зважаючи, що посада підручного сталевара установки позапічної обробки сталі дільниці виплавки і позапічної обробки, на яку було поновлено ОСОБА_1 , має високі ризики можливості професійного травматизму, - відповідач, враховуючи сукупність викладених факторів, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність направлення позивача на проходження медичного огляду на підставі наказу №334 від 22.07.2015 року, що не суперечить вимогам наведених нормативних актів, не порушує прав і законних інтересів працівника та не є підставою для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Доводи апелянта про те, що медогляд він повинен був проходити не раніше 05.09.2015 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують викладених вище висновків суду.
Більше того, колегія звертає увагу на зміст позовної заяви ОСОБА_1 (а.с. 2 8) де зазначено, що з 28 липня 2015 року по 21 серпня 2015 року (у період до 05.09.2015 року) він, позивач, знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня». Даний факт також підтверджується довідкою вказаної медичної установи №267/15 від 21.08.2015 року на а.с. 26.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання ТОВ «МЗ «Дніпросталь» розірвати з ОСОБА_1 трудовий договір на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та, відповідно, правомірно відмовив у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України, середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки та зобов`язання відповідача видати трудову книжку у зв`язку з розірванням трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
Колегія звертає увагу, що на час винесення оскаржуваного рішення від 04 лютого 2016 року наказ відповідача про припинення трудових стосунків з позивачем не видавався, що стверджується табелями обліку робочого часу ОСОБА_1 , які долучені до матеріалів справи, та визнано позивачем і представником відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Надана відповідачем копія наказу №115-к від 04.04.2016 року про звільнення ОСОБА_1 за прогул, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, - не спростовує правильність викладених вище висновків апеляційного суду.
Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання відповідача видати позивачу «посвідчення стропальника, на право працювати на висоті, працювати з сосудами під тиском, електробезпеки», оскільки є недоведеною та безпідставною.
В обґрунтування позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на протиправні дії з боку відповідача, що спричинили йому душевні страждання, та, як наслідок, необхідність проходження стаціонарного лікування в психіатричній лікарні.
Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995, роз`яснено, що у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Отже, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні страждання працівника, або втрата ними нормальних життєвих зв`язків або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав працівника.
Зважаючи на викладене, встановивши відсутність порушень відповідачем прав та законних інтересів позивача після ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення від 15 травня 2015 року у цивільній справі №2/202/1401/2015, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Виходячи з наведеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді