Дата документу 08.08.2016 Справа № 554/1711/16-ц
Провадження № 2/554/1479/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

08 серпня 2016 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

при секретарі - Бойко А.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 10.03.2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 96384,51 грн., посилаючись на те, що останній взяв у неї 22.02.2011 року грошову позику в розмірі 6 тис. доларів США зі строком повернення до 22.03.2011 року, однак кошти так і не повернув. Зазначену заборгованість за договором позики у розмірі 6 тис. доларів США, що складає по курсу НБУ 47862 грн. було стягнуто в судовому порядку. Позивач отримала виконавчий лист № 2/1622/396/2012, виданого 22 серпня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 47 862 гривень. За постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 27 березня 2013 року вищевказаний виконавчий лист повернуто стягувачу ОСОБА_2 у зв'язку з неможливістю встановити місце перебування боржника.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 ні в примусовому, ні у добровільному порядку борг не сплатив, рішення суду не виконане, а тому позивач вважає, що має право на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625, ст. 1048 ЦК України.

У судовому засідання представник позивача вимоги підтримав, пояснення надав викладеним в позові.

Відповідач до суду не з'явився, направив на судові засідання, призначених на 31.05.2016 року та 08.08.2016 року, заяви про відкладення розгляду справи у зв»язку з погіршенням стану здоров»я, при цьому не надав відповідного підтвердження.

Таким чином, відповідач про судові засідання був повідомлений належним чином, а тому відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України відсутні перешкоди для розгляду справи по суті за відсутності осіб, які не з»явилися у судове засідання.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 передала у борг ОСОБА_3 грошові кошті загальною сумою 6 тис. доларів США, а останній зобов'язався повернути такі кошти у повному обсязі та у строк до 22 березня 2011 року. Однак кошти не повернуті.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.12.2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів за договором позики від 22.02.2011 року у розмірі 6 тис. доларів США відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 5 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 6 тис. доларів США, що складає по курсу НБУ 47862 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2013 року зазначене рішення залишено без змін.

Позивач 22.08.2013 року отримала виконавчий лист № 2/1622/396/2012 від 05.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 47 862 гривень. За постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 27 березня 2013 року вищевказаний виконавчий лист повернено стягувачу ОСОБА_2 у зв'язку з неможливістю встановити місце перебування боржника.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст.ст.599, 600, 604-609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється:

1) виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК); належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання;

2) за згодою сторін унаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст.600 ЦК);

3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ст.601 ЦК);

4) за домовленістю сторін (ст.604 ЦК);

5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст.605 ЦК);

6) поєднанням боржника та кредитора в одній особі (ст.606 ЦК);

7) неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає (ст.607 ЦК);

8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою й у зв'язку із цим не може бути виконане іншою особою (ч.1 ст.608 ЦК);

9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора (ч.2 ст.608 ЦК);

10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ст.609 ЦК).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_2, яке не виконане відповідачем ОСОБА_3, не позбавляє ОСОБА_2 права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому, нарахування коштів відповідно до ст. 625 ЦК здійснюється незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу.

Відповідач за договором позики зобов'язався повернути борг у розмірі 47862,00 грн. до 22 березня 2011 року. Отже, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання починаючи з 23 березня 2011 року.

У ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, сума заборгованості становить 46753,5 грн., яка складається з: 38 453,50грн. - втрати від інфляції за період з 23 березня 2011 року до 02 березня 2016 року; 7 108,49грн. - 3% річних за період з 23 березня 2011 року до 02 березня 2016 року; 1191,51 грн. - відсотки за користування коштами за період з 22 лютого 2011 року до 19 лютого 2016 року.

Ураховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сум, передбачених ч. 2 ст. 625 та ст. 1048 ЦК України.

Вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення суми боргу за договором позики 22.02.2011 року у розмірі 47862,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки вони задоволені рішенням апеляційного суду Полтавської області від 5 березня 2013 року, яке набрало законної сили.

Питання судового збору суддя вирішує на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 625, 1046-1051 ЦК України, ст.ст. 2-11, 58-61, 159, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суддя

вирішила:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код. НОМЕР_2) заборгованість у розмірі 46753,5 грн. та судові витрати у розмірі 964 грн., а всього - 47717 (сорок сім тисяч триста сімсот сімнадцять) грн. 50 (п»ятдесят) коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.В.Тімошенко