АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3492/16 Справа № 205/1846/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Городничої В.С., Варенко О.П.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року

по цивільній справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 295» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовними вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

У обґрунтування позовних вимог зазначав, що Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №295» належить багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_4. ОК «ЖБК №295» надає послуги із утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, обслуговування ліфта, теплопостачання, водопостачання в жилі та допоміжні приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Головою правління є - ОСОБА_4.

ОК «ЖБК №295» здійснює оплату вищевказаних комунальних послуг, а особи, які є власниками квартир, зареєстровані та проживають за даною адресою, зобов'язані вносити плату за користування комунальними послугами на розрахунковий рахунок ОК «ЖБК №295».

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за якими за період з січня 2011 року по березень 2015 року утворилась заборгованість по оплаті за житлово-комунальних послуг у сумі 1 743,15 грн., та не сплачені цільові внески у сумі 2 288,25 грн.

Неодноразово уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з співвідповідачів суму заборгованості у розмірі 5 161,00 грн. та судові витрати по справі.

У період із 14 вересня 2015 року по 01 грудня 2015 року провадження по справі зупинялося до вирішення по суті спору у цивільній справі № 205/7470/14 за позовом ОСОБА_2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 295» про визнання недійсним рішення загальних зборів (том ІІ а.с.53, 60).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 295» заборгованість за житлово-комунальні послуги всього в сумі 3 646 грн.89 коп. (три тисячі шістсот сорок шість грн. 89 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 295» судові витрати в сумі 185 грн.60 коп. (сто вісімдесят п'ять грн. 60 коп.).

У іншій частині відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОК «Житлово-будівельний кооператив № 295» належить житловий багатоповерховий будинок АДРЕСА_4, який здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку та утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності (том І а.с.44).

Між ОК «ЖБК №295» та комунальними організаціями укладено договори з надання житлово-комунальних послуг та обслуговування (том І а.с.49-93).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_5. ОСОБА_2 є членом кооперативу (том І а.с.8,9, том ІІ а.с. 74 ).

Згідно розрахунку, наданого позивачем (том ІІ а.с. 94) вбачається, що станом на 01.09.2015 року заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 становить 3 652,39 грн., з яких: 1 684,92 грн. - сума боргу, що виникла в період із 01.01.2011 року по 01.09.2015 року та заборгованість по сплаті цільових внесків в сумі - 1 967,47 грн.

Також, позивачем була розрахована сума індексу інфляції за час прострочення сплати зобов'язань, яка складає - 1 249,70 грн. та 3% річних у сумі 258,91 грн. (а.с. 95,96).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені правовідносини між сторонами та визначено матеріальний закон. Який регулює вказані правовідносини. Так, згідно п.5.5 статуту ОК «ЖБК №295», плата за користування тепловою й електричною енергією, газом, водопроводом і каналізацією у будинку кооперативу проводиться за тарифами, встановленими для державного житлового фонду.

Згідно ст.. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п.п.3 п.12.1. статуту ОК «ЖБК №295», члени кооперативу та члени їх сімей зобов'язані своєчасно вносити платежі у погашення банківського кредиту і в покриття витрат кооперативу на експлуатацію і капітальний ремонт жилого будинку (будинків) та утримання при домової території, внески до спеціальних фондів та плату за комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у встановлені строки.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Заява позивача про поновлення строку позовної давності (частина п'ята статті 267 ЦК України) не означає, що подана заява (відповідачем) про застосування позовної давності, тобто про сплив позовної давності, є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований.

Дана позиція викладена у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальник справ №10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року «Про окремі питання застосування строків позовної давності».

Так, судом першої інстанції встановлено, що починаючи з 2011 року по вересень 2015 року по АДРЕСА_3, була нарахована заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку протягом цього часу відповідач ОСОБА_2 частково сплачувала, як поточну так і заборгованість, що утворилась раніше, про що свідчать квитанції про оплату та виписки по особових рахунках, а також, даний факт не заперечувався самою ОСОБА_2 у судовому засіданні (а.с. 94-96,111-119).

Посилання апелянта щодо необґрунтованості розрахунків нарахованої кооперативом до стягнення плати за надані житлово-комунальні послуги у зв'язку із відсутністю заборгованості до 01.01.2011 року, пропуску позивачем строку позовної давності, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки, жодних платіжно-розрахункових документів ОСОБА_2 у підтвердження фактичних проплат за період, що передував даті виникнення заборгованості відповідач для оцінки їх судом не надала. Наданими позивачем розрахунками заборгованості та відомостями про нарахування та оплату, впродовж оспорюваного періоду, підтверджено, що відповідач здійснювала оплату за надані послуги, але не у повному розмірі.

Щодо не порпущення позивачем строку позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у грудні 2014 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том І а.с.96), який було скасовано ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року (том І а.с.95). Тобто, зазначене свідчить про те, що позивачем не пропущено строків позовної давності щодо стягнення заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перед судом першої інстанції інших вимог, ніж ті що заявлені позивачем, з урахуванням уточнень, не заявлялось.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме, в частині відмови позивачу у стягненні з відповідачів індексу інфляції та 3% річних не оскаржувалось, а тому не переглядається та не ревізується судом апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачі, заперечуючи правильність нарахування заборгованості з підстав неправомірності збільшення тарифів та прийняття відповідних рішень нелегітимними зборами, не надали, а ні суду першої, а ні апеляційної інстанції належних доказів, на підтвердження цих обставини, які у відповідності до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування та не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, аналізуючи у сукупності наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, законними, доведеними з його боку та підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.С.Городнича

О.П.Варенко