АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1071/16Головуючий у 1-й інстанції Кузнецов А.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.

Суддів : Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

При секретарі : Зеленській О.І..,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_4 про скасування арешту на належний йому автомобіль КІА CERATO, д.н.з. НОМЕР_2 накладений постановою державного виконавця, мотивуючи, що арешт було накладено в зв'язку з виконанням постанови ДАІ про стягнення з нього штрафу в сумі 510 грн. в листопаді 2011 року, однак у 2012 році на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» постанова ДАІ була повернута стягувачу і до цього часу повторно для виконання не пред'являлася.

Далі позивач уточнивши позовні вимоги, просив суд зняти арешт та заборону на відчуження з належного йому КІА CERATO, д.н.з. НОМЕР_2 та зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна, що належить йому на праві власності, накладеного постановою держвиконавця Відділу ДВС Кременчуцького РУЮ від 24.07.2015 року по виконавчому провадженню №44027940, обґрунтовуючи тим, що в зв'язку з виконанням виконавчого листа №2-253 виданого 21.03.2012 року Кременчуцьким райсудом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, держвиконавцем була винесена зазначена постанова, в зв'язку з виниклою заборгованістю, але на даний час борг повністю погашений, має місце навіть переплата аліментів, він ОСОБА_2, працевлаштувався, тому необхідність в арешті майна відпала.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2016 року вказаний позов задоволено частково.

Скасовано арешт майна та заборону на його відчуження і розшук майна, який був накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції від 1 листопада 2011 року по виконавчому провадженню №26643244 з примусового виконання постанови №25925 виданої 13.04.2011 року ВДАЇ Кременчуцького РВ УКМВС України в Полтавській області.

Не погодившись частково з таким рішенням місцевого суду ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне врахування фактичних обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким зняти арешт та заборону відчуження з усього належного йому майна, що накладений постановою державного виконавця від 24.07.2015 року ВП №44027940.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується лише позивачем та лише в частині відмови в задоволені позовної вимоги, згідно вищезазначеної норми закону та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції тільки в цій частині.

Так, вирішуючи позов в частині скасування арешту та заборони на відчуження з усього майна, що належить позивачу ОСОБА_2 на праві власності, накладеного постановою держвиконавця Відділу ДВС Кременчуцького РУЮ від 24.07.2015 року в зв'язку з виконанням виконавчого листа №2-253 виданого 21.03.2012 року Кременчуцьким райсудом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, місцевий суд прийшов до висновку про відмову в ньому, вказуючи про те, що дане провадження закінчуються досягненням дитиною повноліття, а також що на даний час існують судові рішення, які набрали законної сили, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на дитину в сумі 4000 грн., 1500 грн. пені за прострочення сплати аліментів та 495 грн. судових витрат.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави та порядок зняття арешту з майна. Відповідно до п.5 цієї статті у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ від 24.07.2015 року ВП № 44027940 було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження по виконавчому листу № 2-253 від 21.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_9

Арешт був накладений в межах суми заборгованості, яка на день накладення арешту становила 4 986, 11 грн.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, який може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Станом на день розгляду справи в суді першої інстанції та винесення оскаржуваного рішення позивач ОСОБА_2 повністю погасив наявну на день накладення арешту заборгованість, що підтверджується довідкою розрахунком № 1235 від 22.01.2016 року, виданої старшим державним виконавцем ВДВС Кременчуцького РУЮ та наявними в матеріалами справи копіями квитанцій про її сплату позивачем ОСОБА_2 (а.с. 20, 22).

Також станом на день винесення рішення судом першої інстанції ОСОБА_2 мав переплату по сплаті аліментів, оскільки вже сплатив аліменти і за лютий 2016 року.

Тобто, на день винесення оскаржуваного рішення, позивач ОСОБА_2, не мав заборгованості по сплаті аліментів, вчасно та систематично сплачував поточні аліменти, а відтак і відсутні підстави для збереження арешту майна боржника.

Однак, на вказане місцевий суд увагу не звернув, як і не врахував того, що арешт на майно позивача був накладений в рамкам конкретного виконавчого провадження № 44027940, а саме про стягнення з нього аліментів у зв'язку з наявністю заборгованості, яка станом на день розгляду справи в суді була повністю погашена.

Натомість суд, дійшов помилкового висновку що наявність інших судових рішень є перешкодою для зняття заходу примусового їх виконання, оскільки ОСОБА_4 не зверталася до суду за отриманням виконавчого листа щодо виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на дитину, пені за прострочення сплати аліментів, а також не зверталася до виконавчої служби щодо примусового виконання зазначеного рішення суду.

Окрім того, виконання зазначеного судового рішення має знаходитися в площині іншого виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову ОСОБА_2 у позові про зняття арешту з майна, підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині та зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_2 на праві власності, накладеного постановою державного виконавця Відділу ДВС Кременчуцького РУЮ від 24.07.2015 року по виконавчому провадженню №44027940.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 317 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2016 року - скасувати в частині відмови в позові про зняття арешту та заборону на відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_2 на праві власності, накладеного постановою держвиконавця Відділу ДВС Кременчуцького РУЮ від 24.07.2015 року по виконавчому провадженню №44027940.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Зняти арешт та заборону на відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_2 на праві власності, накладеного постановою держвиконавця Відділу ДВС Кременчуцького РУЮ від 24.07.2015 року по виконавчому провадженню №44027940.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Обідіна О.І.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ Панченко О.О.