Номер провадження: 22-ц/785/3000/16
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Ступакова О. А.

при секретарі Лопотан В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, прокуратура Приморського району м. Одеси, про визнання недійсними договору найму, свідоцтва про право власності та розпорядження органу приватизації та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, виселення та за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_5, яка дії в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, про зобов'язання звільнити житлове приміщення шляхом виселення, за апеляційними скаргамиКолективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» та ОСОБА_6, який діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17. 02. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

26. 11. 2013 р. Колективне підприємство «Одеська пересувна механізована колона № 8» (далі КП «ОПМК № 8») звернулося до суду з позовом до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, з позовом про позбавлення права власності і просило позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на АДРЕСА_1, визнавши недійсним видане 17. 08. 2011 р. департаментом міського господарства Одеської міської ради свідоцтво про право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на вказану квартиру, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-23535 і визначити відповідно до ст. 217 ЦПК України порядок виконання рішення суду, вказавши, що воно є підставою для зняття з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04. 02. 2014 р. позов КП «ОПМК № 8» задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28. 03. 2014 р. було задоволено заяву відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення, вказане заочне рішення було скасовано і справа призначена для подальшого розгляду.

Вказаний позов КП «ОПМК № 8» неодноразово змінювався щляхом доповнення до позовної заяви і в остаточній редакції у позові КП КП «ОПМК № 8» від 02. 06. 2014 р. до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради ставилися питання про позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на АДРЕСА_1, визнавши недійсними: п. 3.6 розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30. 06. 2011 р. № 591 щодо укладення договору найму житлового приміщення з ОСОБА_5 на вказану квартиру та видачу особового рахунку на склад родини 1 особа; договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 11. 07. 2011 р., укладеного Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради з ОСОБА_5 на спірну квартиру; розпорядження органу приватизації (Департаменту міського господарства Одеської міської ради) від 17. 08. 2011 р. № 219100 про передання в приватну спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках двокімнатної спірної квартири; свідоцтва про право спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 на спірну квартиру, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-23535, видане 17. 08. 2011 р. Департаментом міського господарства Одеської міської ради; а також про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення та визначення відповідно до ст. 217 ЦПК України порядку виконання рішення суду, вказавши, що воно є підставою для зняття з реєстрацїі місця проживання зі спірної квартири ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4

В обгрунтування позову було зазначено, що вказане свідоцтво про право власності було видано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підставою для укладення договору найму з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірну квартиру стало заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р. за позовом ОСОБА_5 про зобов'язання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради укласти договір найму житлового приміщення і ОСОБА_5 уклала договір найму цієї квартири, зареєструвала своє місце проживання у вказаній квартирі та зареєструвала у цій квартирі місце проживання своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 і зазначена обставина дала можливість ОСОБА_5 приватизувати її малолітніми дітьми ОСОБА_3, ОСОБА_4 вищевказану квартиру.

Зазначено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19. 02. 2013 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25. 07. 2013 р., скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р. з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення і в позові вказано, що апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 безпідставно стала наймачем спірної квартири.

Стверджується, що оскільки у ОСОБА_5 не було підстав для укладення договору найму спірної квартири, то не було і підстав для реєстрації її малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, у зв'язку чим є безпідставною приватизація малолітніми ОСОБА_3, ОСОБА_4 спірної квартири тому, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію мають тільки наймачі квартир і малолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4 набули право власності на спірну квартиру безпідставно.

Зазначається, що згідно зі ст. 203 ч. 1 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства і, що відповідно до ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства є закони і оскільки, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири, які використовуються громадянами на умовах найму, то приватизація громадянами квартири, які не можуть використовувати квартиру на умовах найму, суперечать зазначеному закону і, що у ОСОБА_5 не було законних підстав як на користування спірною квартирою, так і на приватизацію зазначеної квартири малолітніми ОСОБА_3, ОСОБА_4

Зроблено посилання на ч. 1 ст. 215 ЦК України, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, і на ст. 15 ч. 1 ЦК України, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і, що відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Вказується, що відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 527 від 13. 12. 2012 р. при будівництві за адресою: АДРЕСА_2 позивач зобов'язаний до початку будівництва здійснити відселення громадян із 6 квартир, які проживають у жилому АДРЕСА_1 і будівництво вищевказаного жилого будинку не може бути здійснено без визнання недійсними документів, на підставі яких ОСОБА_5 та її малолітні діти вселились в спірну квартиру та її приватизували, а також їх виселення.

Стверджується, що вищевказана обставина порушує права позивача, оскільки безпідставно збільшується кількість громадян, які підлягають відселенню у зв'язку з будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1 і зазначається, що на цю обставину послався апеляційний суд Одеської області 19. 02. 2013 р. при скасуванні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р., вказавши, що рішення суду першої інстанції порушує права КП «ОПМК № 8», яке є забудовником території, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 з відселенням мешканців цього будинку.

Відмічається, що відповідачами за цим позовом є малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вказується з посиланням на ст. 14 СК України, ст. 31 ЦК України, що приватизація малолітніми особами квартири не є дрібним побутовим правочином і не є результатом інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняється законом, а тому ці права здійснюють батьки, і, що оскільки ОСОБА_5 безпідставно стала наймачем спірної квартири, це значить, що у неї і її малолітнії дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 не було права на проживання у спірній квартирі і на реєстрацію місця проживання в цій квартирі.

В підсумок позовних вимог зроблено посилання на норми матеріального права - ст. ст. 15, 16, 31, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 6, 14 СК України, Закони України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні».

Одеська міська рада в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, звернулася до суду з позовом (без вказівки дати його складення та з незрозумілими даними щодо дати його подання до суду) до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, в якому просила зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення.

Посилалася на те, що ОСОБА_5 на спірну квартиру ордер не отримувала і тому у неї не було і не має ніяких підстав для укладення договору найму, ОСОБА_5 всупереч закону уклала договір найму з Приморською районною державною адміністрацією на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р. та зареєструвала як своє місце проживання у вищевказаній квартирі, так і місце проживання своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що дало можливість приватизувати спірну квартиру її малолітніми дітьми, однак 19. 02. 2013 р. рішення суду було скасовано і у задоволенні позову ОСОБА_5 про зобов'язання Приморської районної адміністрацїі укласти договір найму житлового приміщення відмовлено. Вказала, що оскільки у ОСОБА_5 не було підстав для укладення договору найму спірної квартири, то і не було підстав для реєстрації її місця проживання у цій квартирі, а також для реєстрації її малолітніх дітей, тобто її малолітні діти набули право власності на спірну квартиру безпідставно, у зв'язку з чим департаментом міського господарства Одеської міської ради було скасовано розпордяження щодо приватизації цієї квартири. Звертає увагу, що спірна квартира знаходиться в незадовільному стані та не придатна для проживання і по суті є нежитловим приміщенням, в якому відсутні міські комунікації, а ОСОБА_5 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 порушує права Одеської міської ради як власника на розпорядження вказаною квартирою відповідно до своїх повноважень.

В підсумку в обгрунтування своїх позовних вимог посилається на ст. ст. 15, 16, 31, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 6, 14 СК України, ст. ст. 58, 61 ЖК України, Закони України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17. 02. 2016 р. частково задоволено зазначений позов КП «ОПМК № 8».

Визнано недійсним п. 3.6. розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30. 06. 2011 р. № 591 щодо укладення договору найму житлового приміщення з ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 та видачі особового рахунку.

Визнано недійсним договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 11. 07. 2011 р., укладений Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради з ОСОБА_5 АДРЕСА_1.

Визнано недійсним розпоряджання Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 17. 08. 2011 р. № 219100 про передання в приватну спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на АДРЕСА_1, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-23535, видане 17. 08. 2011 р. Департаментом міського господарства Одеської міської ради.

В задоволенні позовної заяви в частині виселення ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із АДРЕСА_1 відмовлено.

В задоволенні позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Одеської міської ради до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, про зобов'язання звільнити житлове приміщення шляхом виселення відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «ОПМК № 8» ставиться питання про зміну рішення суду в частині виселення ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із АДРЕСА_1 і ухвалення нового рішення, яким задовольнити позов КП «ОПМК № 8» повністю.

Вказано, що судом першої інстанції було вірно встановлена безпідставність та незаконність набуття права власності ОСОБА_5 в інтересах своїх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру, тобто відсутні правові підстави проживання у спірному приміщенні, а тому у урахуванням положень ст. 383 ч. 1 ЦК України, що власник квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, і ст. 116 ч. 1 ЖК України, що осіб, які самоуправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Зазначено, що визнання недійсними правовстановлюючих та інших документів на підставі яких ОСОБА_5 набула та оформила право власності на своїх дітей, відсутність ордеру на вселення, є підставою для виселення, оскільки лише власники квартири мають право на проживання та крім всього, ОСОБА_5 незаконно вселилася до приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, що діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, просить змінити рішення суду і ухвалити нове рішення, яким позов КП «ОПМК № 8» відхилити в повному обсязі, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Вказав, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 10 ч. 3, ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зазначив, що даним позовом позивач намагається вирішити свої інтереси за рахунок конституційних прав малолітніх дітей замість надання іншого благоустроєного житла і бажає позбавити їх права власності на належне їм житло та виселити, тобто якби позивач не мав намір забудовувати квартал, то і приватизація була б цілком законною і, що позивач не вказав, яке саме його цивільне право порушується тим, що спірна квартира була приватизована малолітніми дітьми, і фактично намагається повернути спірну квартиру в комунальну власність, тобто захищає не свої права та інтереси, а права та інтереси міської громади, але жодних доказів про наявність у нього таких повноважень суду не надав.

Вказав, що позивач не вказав жодного порушення процедури приватизації, які можуть бути підставою для визнання її недійсною, оскільки оскаржуване розпорядження органу приватизації було прийнято відповідно до вимог закону і на підставі звернення зацікавленої особи та наданих документів, а скасоване заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р. не було підставою для приватизації спірної квартири, а також, що за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочином, зокрема рішення органів державної влади, і звертає увагу, що позивач не просив скасувати оспорювані документи і судом вони не скасовані.

Стверджує з посиланням на роз'яснення п. п. 5, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України, що вимога про визнання недійсним оспорюваного договору може заявлятися стороною договору або іншою заінтересованою особою, права якої порушено вчиненим правочином, і підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК саме на момент вчинення правочину, а оспорюваний договір був чинним на момент його укладення, відповідав розпорядженню районної адміністрації, яке також було чинним та не скасоване до цієї дати, у зв'язку з чим не вбачається порушення ст. 203 ЦК України в момент укладення договору.

Посилається на необгрунтованість посилань, що спірна квартира є нежитловим приміщенням і твердження суду з цих питань свідчить про вихід суду за межі позовних вимог; що рішення про реєстрацію місця проживання дітей у спірній квартирі позивачем не оскаржено і тому не можна стверджувати, що малолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4 за вказаною адресою-місцем проживання проживали не на законних підставах.

Звертає увагу, що суд повинен враховувати порушені права тільки позивача, а не інших осіб, і висновок суду про наявність у позивача права вимоги за даним позовом на підставі ст. 396 ЦК України є помилковим тому, що відповідачі не є власниками земельної ділянки, що передається для забудови і не передавали йому цю земельну ділянку, спірна квартира не є предметом суперфіцію та жодних прав на цю квартиру у позивача згідно зазначених в оскаржуваному рішенні договорів з органами місцевого самоврядування не виникало та не існує.

Посилається на ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи закондавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, і на ст. 7 СК України, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_8, представники КП «ОПМК № 8» і ОСОБА_6, представник за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтримали доводи своїх апеляційних скарг і ОСОБА_6 пояснив, що не проживає з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_9, представник ОСОБА_5, і прокурор Кірющенко А. В. підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 і не погодилися з доводами апеляційної скарги КП «ОПМК № 8».

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17. 02. 2016 р. не оскаржується в частині відмови у задоволенні позову Одеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, про зобов'язання ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення і тому відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду в цій частині.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених КП «ОПМК № 8» вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи позовні вимоги КП «ОПМК № 8» про визнання недійсними розпоряджень органу місцевого самоврядування, органу приватизації і визнання недійсними договору найму квартири і свідоцтва про право власності на цю квартиру суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України і з факту, скасування рішенням апеляційного суду заочного рішення суду першої інстанції про зобов'язання Приморської районної адміністрації Одеської міської ради укласти договір найму спірної квартири з ОСОБА_5 та встановленими цим рішенням обставинами про порушення прав КП «ОПМК № 8» як забудовника, і крім цього, з відсутності ордеру на житло у ОСОБА_5, нежитлового статусу спірного приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог КП «ОПМК № 8» про виселення відповідачів зі спірної квартири суд першої інстанції виходив з заявлених вимог про виселення відповідачів з квартири і її нежитлового статусу на час прийняття рішення, вважаючи, що це виключає задоволення позову, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, а також суд врахував практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення «Кривіцька та Кривіцький проти України».

Проте вказаний висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_6 розлучений, не є членом сім'ї відповідачів і проживає окремо від відповідачів.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 24. 06. 2009 р. № 734 від 24. 06. 2009 р. «Про надання згоди на розроблення «Містобудівного обгрунтування розміщення 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2» за клопотанням КП «ОПМК № 8» постановлено: надати згоду КП «ОПМК № 8» на розроблення «Містобудівного обгрунтування розміщення 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2» (п. 1 рішення); КП «ОПМК № 8» у встановленому законодавством порядку прийняти участь у розробці детального плану території жилого району «Молдаванка-2».

ОСОБА_5 була власником АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 16. 12. 2010 р., посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1575, проте вказану квартиру продала ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 06. 08. 2011 р.

Під час перебування вказаної квартири у власності ОСОБА_5, остання звернулась до суду із позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов'язання укласти договір найму на іншу квартиру - АДРЕСА_1 по вказаній адресі, посилаючись на те, що вона є власником АДРЕСА_1, проживає за цією адресою з двома малолітніми дітьми і площа, на якій вона проживає, менше передбачених законом норм.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р. задоволено позов ОСОБА_5 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення і зобов'язано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_5 договір найму житлового приміщення, а саме АДРЕСА_1.

П. 3. 6 розпорядження Приморської районної адміністрацїі Одеської міської ради № 591 від 30. 06. 2011 р. «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» «на підставі заяви» постановлено укласти договір найму житлового приміщення з гр. ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 та видати особовий рахунок на склад родини 1 особа.

Згідно листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 01. 07. 2011 р. - особовий рахунок № НОМЕР_1 начальника дільниці № 12 КП ЖКС «Порто-Франківський» (з копією ОСОБА_5) повідомлено про відкриття особового рахунку розпорядженням Приморської районної адміністрацїі Одеської міської ради № 591 від 30. 06. 2011 р. на АДРЕСА_1 та вказано видати особовий рахунок на склад родини 1 особа - ОСОБА_5 відповідальний квартиронаймач.

За договором найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 11. 07. 2011 р. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі голови ОСОБА_11 (наймодавець) з однієї сторони, і ОСОБА_5 (наймач) з другої сторони уклали договір, за яким наймодавець надає наймачу у безстрокове користування АДРЕСА_1, і вказаний договір підписаний сторонами.

За розпорядженням органу приватизації-департамента міського господарства Одеської міської ради від 17. 08. 2011 р. № 219100 за заявою від імені ОСОБА_3 передано АДРЕСА_1 у спільну часткову власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках, мешкаючим у цій квартирі, уповноваженим визначено ОСОБА_3, вказано КП ЖКС «Порто-Франківський» у десятиденний строк укласти договір з гр. ОСОБА_3 на участь у витратах на обслуговування будинку.

За свідоцтвом про право власності на житло від 17. 08. 2011 р., виданим департаментом міського господарства Одеської міської ради, квартира за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на правах спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї - ОСОБА_4 в рівних частках, квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і загальна площа квартири становить 44,1 кв. м., з відновною вартістю на момент приватизації 7,94 грн., характеристика квартири та її обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою цього свідоцтва, і свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 17. 08. 2011 р., зареєстровано і записане у реєстрову книгу за № 8-23535.

Згідно з витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 22. 08. 2011 р. АДРЕСА_1 на праві власності на підставі вказаного свідоцтва про право власності на житло від 17. 08. 2011 р. належить ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1/2 частині кожній на праві приватної спільної часткової власності і дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 22. 08. 2011 р.

Згідно договору № 88 від 17. 04. 2012 р. про резерування (використання) місця розташування об'єкту, укладеного між КП «ОПМК № 8» та Одеською міською радою, остання надала, а КП «ОПМК № 8» прийняло в строкове, платне користування об'єкт, що розташований за адресою АДРЕСА_2, об'єкт знаходиться на земельній ділянці площею 1292 кв. м., на якій розташовані будівлі господарчого призначення, і згідно п. 4.1. вказаного договору цільове призначення місця розташування об'єкту - для будівництва 9-поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 13. 12. 2012 р. № 527 «Про затвердження договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури в м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» при будівництві 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2» затверджено договір пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфрастуктури м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та КП «ОПМК № 8» (п. 1 рішення) і зобов'язано КП «ОПМК № 8» до початку будівництва 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 здійснити відселення громадян-власників приватизованих квартир та членів їх сімей, які проживають у жилому будинку АДРЕСА_1, з наданням іншого благоустроєного житла відповідно до чинного законодавства згідно з додатком до цього рішення.

З додатку до вказаного рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради під назвою «Список громадян, які підлягають відселенню з жилого будинку АДРЕСА_1 з наданням іншого благоустроєного житла» видно, що підлягають відселенню громадяни з приватизованих квартир АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19. 02. 2013 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25. 07. 2013 р., вказане заочне рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р. скасовано і відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначено у цьому рішенні апеляційного суду, суд першої інстанції безпідставно зобов'язав відповідача укласти з позивачкою договір найму житлового приміщення у вказаній квартирі і «Рішення суду першої інстанції порушує права КП «ОПМК № 8», яке є забудовником території, на якій розташований будинок АДРЕСА_1, з відселенням мешканців цього будинку».

З відповіді інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 22. 04. 2013 р. ОСОБА_5 видно, що за період з 01. 01. 2008 р. та по даний час інспекцією дозвіл на виконання будівельних робіт по АДРЕСА_2 не надавався і Декларація/Повідомлення пр початок виконання підготовчих/будівельних робіт не реєструвались.

З відповіді виконавчого комітету Одеської міської ради від 01. 08. 2013 р. № 02-03-Д/213 народному депутату України стосовно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 13. 12. 2012 р. № 527 «Про затвердження договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфрастуктури м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та колективним підприємством «Одеська пересувна механізована колона № 8» при будівництві 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2» вбачається, що ОСОБА_5 з двома дочками - ОСОБА_3, ОСОБА_4 з 13. 07. 2011 р. зареєстровані в АДРЕСА_1, і при обстеженні на місці 29. 07. 2013 р. встановлено, що вони дійсно проживають у вказаній квартирі, власниками якої є в рівних частках ОСОБА_3, ОСОБА_4, а список громадян, які підлягають виселенню з вказаного будинку з наданням іншого благоустроєного житла підписаний ОСОБА_11 та засвідчений печаткою Приморської районної адміністрації Одеської міської ради і з огляду на викладене голові Приморської районної адміністрацїі Одеської міської ради ОСОБА_11 доручено провести службове розслідування за фактом невключення гр. ОСОБА_5 та її неповнолітніх дочок з АДРЕСА_1 до вказаного вище списку.

За листом КП «ОПМК № 8» пунктом 3.8 розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 430 від 07. 08. 2013 р. «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам» скасовано п. 3.6 розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 591 від 30. 06. 2011 р. щодо укладення договору найму житлового приміщення з гр. ОСОБА_5, на АДРЕСА_1 та видачі особового рахунку на склад родини 1 особа.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18. 06. 2014 р. скасовано п. 3.8 розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 430 від 07. 08. 2013 р. «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадянам».

За заявою КП «ОПМК № 8» розпорядженням департаменту міського господарства Одеської міської ради від 16. 08. 2013 р. № 138 «Про скасування розпорядження № 219100 від 17. 08. 2011 р. органу приватизації» скасовано розпорядження органу приватизації № 219100 від 17. 08. 2011 р. про передачу у приватну спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках кв. № 7 «а», розташованій у житловому будинку № АДРЕСА_1, з урахуванням скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р. і розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 30. 06. 2011 р. № 591 щодо укладення договору найму житлового приміщення з ОСОБА_5 на вказану квартиру.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26. 02. 2014 р. скасовано розпорядженням департаменту міського господарства Одеської міської ради від 16. 08. 2013 р. № 138 «Про скасування розпорядження № 219100 від 17. 08. 2011 р. органу приватизації».

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов квартири за АДРЕСА_1 від 25. 02. 2014 р., складеного комісією дільниці № 12 КП ЖКС «Порто-Франківський» ця квартира складається з двох кімнат, загальною площею 44,1 кв. м., жилою 35 кв. м., на 1 поверсі, наявний водопровід, каналізація, санвузол, отоплення масляне, кондиціонер зима-літо, квартира знаходиться у задовільному стані.

З відповіді прокуратури Одеської області від 25. 04. 2014 р. № 08-2460-13 видно, що за фактом надання до Приморської районної адміністрації підроблених списків громадян, які підлягають відселенню із житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстроване Приморським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області 10. 12. 2013 р. кримінальне провадження.

Згідно довідки дільниці № 12 КП ЖКС «Порто-Франківський» віл 12. 05. 2014 р. вих. № 367 ОСОБА_5 постійно проживає і зареєстрована в АДРЕСА_1, займає житлу площу 2 кімнат, 35 кв. м., загальною 44,1 кв. м., особовий рахунок відкритий на ОСОБА_5 усі послуги, водопровід, каналізацію, і на цій площі проживають та зареєстровані з 13. 07. 2011 р. ОСОБА_5 та її дочки ОСОБА_3, ОСОБА_4

Рішенням Одеської міської ради від 25. 06. 2014 р. «Про надання дозволу колективному підприємству Одеська пересувна механізована колона № 8 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,1292 га, за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та однорівневим паркінгом» постановлено надати дозвіл КП «ОПМК № 8» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,1292 га, за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та однорівневим паркінгом (п. 1 рішення); зобов'язати КП «ОПМК № 8» після формування земельної ділянки надати до виконавчого органу Одеської міської ради у галузі земельних відносин розроблений та погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (п. 2 рішення) і у разі невиконання п. 2 цього рішення Одеська міська рада має право в односторонньому порядку скасувати це рішення без відшкодування замовнику витрат, пов'язаних з розробкою землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0013067 від 05. 11. 2015 р. дата надходження заяви і внесення в ЄРДР- 10. 12. 2013 р., правова кваліфікація ст. 358 ч. 1 КК України, фабула - «у грудні 2012 р., точна дата невстановлена, посадова особа КП «ОПМК-8» надала до Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради підроблені списки громадян, які підлягають виселенню з житлового будинку АДРЕСА_1 з наданням іншого благоустроєного житла, не внесши до яких неповнолітніх власників АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3», орган досудового розслідування: Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

З листа начальника КП «ОПМК № 8» від 23. 12. 2015 р. до Приморського районного суду м. Одеси вбачається, що позивач надає додаткові пояснення щодо заявлених позовних вимог, а саме, що 17. 04. 2012 р. між Одеською міською радою та КП «ОПМК № 8» було укладено договір № 88 на резервування (використання) місця розташування об'єкту відповідно до якого міська рада надає, а КП «ОПМК № 8» приймає в строкове платне користування місце розташування об'єкту, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва 9-поверховогоо житлового будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом. Пізніше, рішенням виконкому Одеської міської ради № 527 від 13. 12. 2012 р. було затверджено договір пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфрастуктури м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та КП «ОПМК № 8» і цим рішенням зобов'язано КП «ОПМК № 8» до початку будівництва 9-ти поверхового жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 здійснити відселення громадян, які проживають у жилому АДРЕСА_1 з наданням іншого благоустроєного житла відповідно до чинного законодавства згідно додатка. В подальшому, рішенням Одеської міської ради № 5161-VІ від 25. 06. 2014 р. було надано дозвіл КП «ОПМК № 8» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,1292 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та однорівневим паркінгом. Крім того, у цьому листі вказується, що КП «ОПМК № 8» здійснило відселення майже всіх власників квартир на виконання рішення виконкому Одеської міської ради № 527 від 13. 12. 2012 р.

Даних про наявність у відповідачів іншого житла у справі не має.

Вказані фактичні обставини підтверджені матеріалами справи і не спростовані особами, які беруть участь у справі.

По суті спору у даній цивільній справі за позовом КП «ОПМК № 8» апеляційний суд приходить до такого.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 статті); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 статті); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 статті); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 статті); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 статті).

За положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 статті); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За роз'ясненнями п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06. 11. 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Як видно з позовних вимог КП «ОПМК № 8» суттю спору для позивача є необхідність виселення зі спірної квартири відповідачів у зв'язку з планами на будівництво жилого будинку з вбудованими приміщеннями та паркінгом по АДРЕСА_2 тому, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 13. 12. 2012 р. № 527 зобов'язано КП «ОПМК № 8» до початку будівництва 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 здійснити відселення громадян-власників приватизованих квартир та членів їх сімей, які проживають у жилому будинку АДРЕСА_1, з наданням іншого благоустроєного житла відповідно до чинного законодавства згідно з додатком до цього рішення.

Але вказане рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 13. 12. 2012 р. № 527 мало місце вже після того, як у 2011 р. стосовно відповідачів були оформлені вищевказані правовстановлюючі документи та інші документи, на підставі яких вони проживають у спірній квартирі, зареєстровані за адресою спірної квартири, на ОСОБА_5 оформлено особовий рахунок, а малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали власниками спірної квартири.

До того ж апеляційний суд враховує, що у цьому рішенні виконкому Одеської міської ради від 13. 12. 2012 р. «Про затвердження договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури в м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» при будівництві 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2» не вирішувалося питання щодо зобов'язання КП «ОПМК № 8» здійснити відселення з наданням іншого благоустроєного житла ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на той час вже з 2011 р. проживали та були зареєстровані з 13. 07. 2011 р. у жилому будинку АДРЕСА_1, але не були включені в додаток до вказаного рішення.

Тобто відповідачі за наявності підстав не були включені в Список громадян, які підлягають відселенню з жилого будинку АДРЕСА_1 з наданням іншого благоустроєного житла.

Як видно з матеріалів справи, пояснюється це встановленим виконавчим комітетом Одеської міської ради фактом не включення гр. ОСОБА_5 та її неповнолітніх дочок з АДРЕСА_1 до списку громадян, які підлягають виселенню з вказаного будинку з наданням іншого благоустроєного житла, що був наданий Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради.

З цього приводу приймається до уваги наявність у даній цивільній справі витягу з кримінального провадження № 0013067 від 05. 11. 2015 р. з фабулою - «у грудні 2012 р., точна дата невстановлена, посадова особа КП «ОПМК-8» надала до Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради підроблені списки громадян, які підлягають виселенню з житлового будинку АДРЕСА_1 з наданням іншого благоустроєного житла, не внесши до яких неповнолітніх власників АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3».

Апеляційним судом враховується і те, що лише в подальшому були ухвалені, зокрема, рішення Одеської міської ради від 25. 06. 2014 р. «Про надання дозволу колективному підприємству Одеська пересувна механізована колона № 8 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 0,1292 га, за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та однорівневим паркінгом».

При цьому, апеляційний суд також враховує, що як видно з вищевказаного договору № 88 від 17. 04. 2012 р., укладеного між КП «ОПМК № 8» та Одеською міською радою, остання надала, а КП «ОПМК № 8» прийняло в строкове, платне користування об'єкт, що розташований за адресою АДРЕСА_2, об'єкт знаходиться на земельній ділянці площею 1292 кв. м., на якій розташовані будівлі господарчого призначення.

Тобто, і у цьому договорі, і у вищезазначених рішеннях органу місцевого самоврядування стосовно питань, пов'язаних з реалізацією планів КП «ОПМК № 8» щодо будівництва житлового будинку за вказаною адресою предметом розгляду виступає земельна ділянка площею 1292 кв. м. по АДРЕСА_2, на якій розміщені будівлі господарчого призначення, і відсутні рішення щодо земельної ділянки, на якій розташована житлова будівля АДРЕСА_1, з якої належить виселити проживаючих в ній громадян.

На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку за встановлених фактичних обставин у справі та з підстав, викладених у позові КП «ОПМК-8», не встановлено порушення прав КП «ОПМК-8» у зв'язку з проживанням відповідачів у спірній квартирі, їх реєстрацією за адресою спірної квартири, приватизацією цієї квартири та оформленням свідоцтва про право власності на вказану квартиру внаслідок приватизації, укладенням договору найму житла та відповідними вищевказаними розпорядженнями органу приватизації та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо цієї квартири, а має місце не вирішення у встановленому порядку за викладених обставин питання щодо відселення вказаних осіб-відповідачів у справі при вирішенні питання щодо мешканців житлового будинку АДРЕСА_1 при прийнятті рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 13. 12. 2012 р. № 527 «Про затвердження договору пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури в м. Одеси між виконавчим комітетом Одеської міської ради та КП «Одеська пересувна механізована колона № 8» при будівництві 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2».

Крім того, враховується, що за зазначених позовних вимог КП «ОПМК-8» скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р., яким задоволено позов ОСОБА_5 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення і зобов'язано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_5 договір найму житлового приміщення щодо АДРЕСА_1, саме по собі не є безумовною підставою для визнання недійсним саме за зазначеними позовними вимогами КП «ОПМК-8» вищевказаних розпоряджень органу приватизації та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору найму спірної квартири і відповідно виселення відповідачів за позовом КП «ОПМК-8», а є підставою для визначення позиції з цього спірного питання між відповідними оранами місцевого самоврядування/органами приватизації, КП «ОПМК-8», відповідачами, які у випадку спору за наявності підстав вправі вирішувати спірні питання шляхом звернення до суду, вибравши спосіб захисту, який відповідає закону.

Свій висновок апеляційний суд основує також і на наступному.

Питання укладення договору найму, рішення щодо питань приватизації, оформлення свідоцтва про право власності внаслідок приватизації, визначення забудовника та оформлення відносин з ним, в тому числі з питань відселення громадян, відносяться у даному випадку виключно до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування, з якими питання щодо відповідачів позивавач не вирішував, у зв'язку з чим скасування за скаргою КП «ОПМК-8» (яке на той час лише отримало згоду на розроблення «Містобудівного обгрунтування розміщення 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 за рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 24. 06. 2009 р. № 734 від 24. 06. 2009 р.) заочного рішення суду щодо зобов'язання органу місцевого самоврядування укласти договір найму житлового приміщення не є безумовною підставою для скасування вищевказаних документів, в тому числі з урахуванням, що підставою для прийняття розпорядження Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради про укладення договору щодо спірної квартири вказано лише заяву ОСОБА_5 і у розпорядженні цього органу не вказано, що це рішення приймається на виконання заочного рішення суду.

Одночасно враховується, що позовні вимоги КП «ОПМК-8» ґрунтуються на твердженні про недійсність договору найму житлового приміщення від 11. 07. 2011 р. на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України саме на час його укладення у зв'язку зі скасуванням заочного рішення суду першої інстанції від 27. 05. 2011 р.апеляційним судом рішенням від 19. 02. 2013 р., що суперечить вимогам закону та роз'ясненням Верховного Суду України про необхідність відмови у такому випадку у позові.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-332цс15 від 27. 05.2015 р. є некоректним, оскільки ця правова позиція визначає, що у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису, і це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

А посилання на те, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, не суперечить позиції апеляційного суду у даній справі, який враховує це положення, але виходить з заявлених КП «ОПМК-8» позовних вимог у даній справі, суті спору і того, що з урахуванням заявлених вимог цього позивача відсутнє порушення його прав оскаржуваними договором, розпорядженнями та свідоцтвом про право власності.

Висновок суду першої інстанції, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19. 02. 2013 р. було встановлено преюдиційну обставину щодо наявності у позивача права на забудову вказаної земельної ділянки та право на захист від посягань на нього з боку інших осіб не ґрунтується на матеріалах справи та є помилковим.

З цього питання апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Але зі змісту рішення апеляційного суду від 19. 02. 2013 р. видно, що суд не встановлював обставини щодо наявності у КП «ОПМК-8» права на забудову, а зробив правовий висновок, що суд першої інстанції безпідставно зобов'язав Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з позивачкою договір найму житлового приміщення у вказаній квартирі і, що рішення суду першої інстанції порушує права КП «Одеська пересувна механізована колона № 8», яке є забудовником території, на якій розташований будинок АДРЕСА_1, з відселенням мешканців цього будинку, що з урахування змісту позову КП «ОПМК-8» не має правового значення у даній справі.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що позов КП «ОПМК-8» у даній справі ґрунтується на наявності рішення виконкому Одеської міської ради від 13. 12. 2012 р. стосовно прав та обов'язків КП «ОПМК-8», якого ще не було на час ухвалення заочного рішення суду першої інстанції від 27. 05. 2011 р. і, що на той час мало місце лише рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24. 06. 2009 р. № 734 від 24. 06. 2009 р. «Про надання згоди на розроблення «Містобудівного обгрунтування розміщення 9-поверхового жилого будинку з вбудованими приміщеннями та дворівневим паркінгом за адресою: АДРЕСА_2», що не визначало правовий статус КП «ОПМК-8» як забудовника території по АДРЕСА_1 і у якому відсутнє рішення стосовно земельної ділянки за цією адресою.

Посилання суду першої інстанції на нежитловий статус спірної квартири виходить за межі позовних вимог у справі, в якій предметом розгляду є саме квартира.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що в позовних вимогах КП «ОПМК-8» фактично не мотивовано підстави для виселення відповідачів, а заявлена ця вимога як похідна в результаті задоволення інших позовних вимог КП «ОПМК-8», що за відсутності підстав для задоволення цих вимог визначає і відсутність підстав для задоволення позову КП «ОПМК-8» про виселення відповідачів.

Тому посилання в позовних вимогах КП «ОПМК-8» на вказане рішення апеляційного суду Одеської області від 19. 02. 2013 р., яким скасовано зазначене заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27. 05. 2011 р. та яке не має преюдиційного характеру для даної справи, і на положення ст. ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України за встановлених фактичних обставин у справі не є підставою для задоволення позову КП «ОПМК-8».

Враховує апеляційний суд і те, що викладаючи обставини стосовно договору № 88 від 17. 04. 2012 р. про резервування (використання) місця розташування об'єкту, укладеного між КП «ОПМК № 8» та Одеською міською радою, за яким остання надала, а КП «ОПМК № 8» прийняло в строкове, платне користування об'єкт, що розташований за адресою АДРЕСА_2, об'єкт знаходиться на земельній ділянці площею 1292 кв. м., на якій розташовані будівлі господарчого призначення, суд першої інстанції у своєму рішенні у справі вказав про розташування об'єкту за адресою АДРЕСА_2 (АДРЕСА_1), що спростовується змістом договору.

Викладене свідчить, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову КП «ОПМК № 8» до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_5, яка дії в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, прокуратура Приморського району м. Одеси, про визнання недійсними договору найму, свідоцтва про право власності та розпорядження органу приватизації та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, і відмови у задоволенні позову про виселення відповідачів зі спірної квартири з підстав зазначених у рішенні суду першої інстанції; суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, при розгляді даної справи з урахуванням її обставин апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст. ст. 3, 19 Конституції України права та свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також рішення Європейського суду з прав людини від 02. 12. 2010 р. у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яким встановлено порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки заявники були позбавлені адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло і, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення і відмови у задоволенні позову КП «ОПМК № 8» до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_5, яка дії в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, прокуратура Приморського району м. Одеси, про визнання недійсними договору найму, свідоцтва про право власності та розпорядження органу приватизації та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, виселення і ухвалити нове рішення суду про відмову у задоволенні позову Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» з підстав, викладених у даному рішенні апеляційного суду, а в іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17. 02. 2016 р. належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1, 309, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, частково задовольнити.

Скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17. 02. 2016 р.в частині задоволення і відмови у задоволенні позову Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8» до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2, яка дії в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, треті особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, прокуратура Приморського району м. Одеси, про визнання недійсними договору найму, свідоцтва про право власності та розпорядження органу приватизації та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, виселення і ухвалити нове рішення суду про відмову у задоволенні позову Колективного підприємства «Одеська пересувна механізована колона № 8».

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17. 02. 2016 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков