Номер провадження: 22-ц/785/7452/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Фальчука В.П., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» про поновлення на роботі на посаді заступника начальника державного підприємства, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала у ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» з 2001 року.

З 29 травня 2015 року, ОСОБА_2, наказом №17 була переведена на посаду заступника начальника підприємства.

11 січня 2016 року вона випадково дізналася, що відповідно до наказу №3-к від 21.12.2015 року була звільнена за прогул, в якому зазначено, що звільнена вона з посади начальника відділу кадрів підприємства, однак займала посаду заступника начальника підприємства.

Позивачка вважає, що її звільнили не законно, оскільки на час звільнення вона знаходилась на лікарняному, про що у телефонному режимі було повідомлено керівництво підприємства.

В результаті незаконного звільнення ОСОБА_2 отримала моральну шкоду, яка виявилася у погіршенні стану здоровя та моральних стражданнях.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд, поновити її на посаді заступника начальника ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, а також, що судом неправильно досліджені докази по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала у ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» на посаді начальника відділу кадрів, праці та заробітної плати. Наказом від 21.12.2015 р. вона була звільнена з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗОТ України.

Також судом встановлено, що ДП «Морська аварійно-рятувальна служба», підприємство, на якому працювала ОСОБА_2, в звязку з тим, що на час її звільнення була на лікарняному, її поновлено на вказаній посаді, а також їй був виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не працювала на посаді заступника начальника підприємства і не могла на ній працювати, оскільки таке призначення здійснюється за погодженням Міністерства Інфраструктури, однак вказане погодження до суду надано не було.

Також в матеріалах справи відсутній наказ про призначення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника ДП «Морська аварійно-рятувальна служба».

Більш того, матеріали справи не містять наказу про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника державного підприємства, та в судовому засідання представник позивачки пояснила, що дійсно, наказу про звільнення ОСОБА_3 саме з посади заступника начальника, підприємством не видавався.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено, що на момент звільнення вона працювала саме заступником начальника ДП «Морська аварійно-рятувальна служба».

Як було встановлено, ОСОБА_2 працювала на посаді начальника відділу кадрів, праці та заробітної плати, що підтверджується довідками про підтвердження наявного трудового стажу, актом від 12.08.2015 р., які підписувались ОСОБА_2, як начальником ВКПЗ, вже після 29.05.2015 р., тоді як з 29.05.2015 р., як зазначає сама ОСОБА_2, вона була вже заступником начальника підприємства (а.с.91-106,114-118), п.6.8 Статуту ДП «Морська аварійно-рятувальна служба», відповідно до якого всі заступники Начальника Підприємства призначаються на посаду і звільняються з посади Начальником Підприємства за погодженням з Уповноваженим органом управління (а.с. 183).

Відповідно до листа Міністерства Інфраструктури погодження на призначення ОСОБА_2 заступником начальника не надавалось (а.с.132).

Висновки суду стосовно того, що, оскільки позивачка не працювала на посаді заступника начальника підприємства, то вона і не моогла бути поновлена на вказаній посаді обґрунтовані, так як знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому суд на законних підставах відмовив ОСОБА_2 у задоволені позову.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що її незаконно звільнено з посади заступника начальника вона займала посаду заступника начальника ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» підтверджується наказом (розпорядженням) №17 від 29.05.2015 р., заявою ОСОБА_2 на імя Голови ліквідаційної комісії ДП «Морська аварійна служба», табелі обліку робочого часу, де ОСОБА_2 підписувалась як заступник начальника підприємства, довідки про трудовий стаж, які підписані ОСОБА_2, як заступником начальника підприємства, не приймаються судом до уваги, оскільки ОСОБА_2 не надала суду заяву, на підставі якої був виданий наказ №17, крім того, до суду була надана копія наказу, печатка на якому не читається, оригінал до суду наданий не був, також табеля обліку робочого часу підписані тільки ОСОБА_2, що також викликає сумнів у їх оригінальності.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ В.П. Фальчук

______________________________________ ОСОБА_4