АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/865/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про вселення в житловий будинок, визначення порядку користування житловим будинком та зобовязання не перешкоджати у користуванні житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2011р. визнано право власності на ? частину житлового будинку із відповідною частиною господарських споруд, що розташований в с. Домантове, Золотоніського району Черкаської області по вул. Кірова, 2 за позивачем ОСОБА_7

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2013 року визнано право власності на ? частини вищевказаного будинковолодіння за відповідачем ОСОБА_6

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2013 року провадження за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування будинковолодіння - закрито та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами відмовлено, оскільки ОСОБА_6 не вніс суму вартості частини житлового будинку на депозитний рахунок суду.

В ході судового розгляду позивач змінила позовні вимоги відповідно до письмової заяви від 14 квітня 2014 року та які на стадії завершення судового розгляду підтримала в частині вселення її до житлового будинку, що розташований в с Домантове, Золотоніського району, Черкаської області по вул. Кірова, 2 та належить їй із відповідачем ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності та визначення порядку користування житловим будинком та просила зобов'язати відповідача не перешкоджати їй у користуванні житловим будинком.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що вона має право власності на ? частину житлового будинку та відповідну частину господарських споруд та не має іншого житла. Оскільки ОСОБА_6 перешкоджає її вселенню та проживанню в цьому будинку, вона вимушена проживати в сімї своєї дочки.

Просила суд вселити її в кімнату №3 житловою площею 8,2 кв.м. та встановити порядок користування житловим будинком, відповідно до варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 грудня 2015 року та виділити їй в користування кімнату №3 житловою площею 8,2 кв.м., що відповідає її частці в житловому будинку та залишити в спільному користуванні веранду, коридор та кухню. Також просила стягнути із відповідача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 273 грн. 60 коп. та витрати по оплаті судової будівельно-технічної експертизи в сумі 5 200 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дане рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2013 року провадження за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визначення порядку користування будинковолодіння - закрито та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права на частку у спільному майні подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами відмовлено, оскільки ОСОБА_6 не вніс суму вартості частини житлового будинку на депозитний рахунок суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 ставить питання стосовно закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК. Колегія суддів погоджується з висновком суду з даного приводу та відхиляє дане твердження апелянта, як таке, що зводиться до неправильного трактування норм процесуального права.

Відповідно до вимог п.2, 3 ч.1 ст. 205 ЦПК України підставами для закриття провадження є відмова позивача від позову прийнята судом та рішення суду про закриття провадження у справі у зв'язку із відмовою позивача від позову, яке набрало законної сили, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет спору із тих самих підстав.

Згідно ч. З ст. 206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

В правові позиції ВСУ у справі №6-79цс15 вбачається, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, провадження у цивільний справі може бути закрито з підстав наявності рішення в іншій справі, що набрало законної сили, у разі, коли в обох справах є тотожними одночасно сторони, підстави і предмет позову.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Як вбачається із рішення Золотоніського міськрайонного суду від 22 липня 2013 року предметом позову, а саме: матеріально-правовою вимогою позивача ОСОБА_7 була вимога про визначення порядку користування домоволодінням, а предметом зазначеного позову є матеріально-правова вимога про вселення в житловий будинок, визначення порядку користування житловим будинком та зобов'язання не перешкоджати у користуванні житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності, тобто інша матеріально-правова вимога в тому числі, що стосується і встановлення порядку користування на домоволодіння в цілому, а лише житловим будинком.

Отже повторне звернення до суду з приводу вирішення спору в тім числі і щодо встановлення порядку користування житловим будинком не суперечить вимогам закону.

Стосовно вирішення спору по суті, то колегія суддів також погоджується з висновком суду стосовно задоволення позовних вимог ОСОБА_8 та вбачає, що суд першої інстанції вірно визнав обгрунтованими доводи позовної заяви, надані позивачем докази в підтвердження своїх позовних вимог, доводи відповідача визнав такими, що не спростовують обґрунтованості мотивів позовних вимог.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є власником 1/4 частини житлового будинку, що розташований по вул. Кірова, 2 в с. Домантове Золотоніського району Черкаської області, а відповідач ОСОБА_6 є власником 3/4 частин цього ж будинку.

Відповідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частина 3 ст. 358 ЦК України передбачає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 29/14 від 24 листопада 2014 року поділ житлового будинку у співвідношенні 1/4 до 3/4 частин є можливим лише за умови прибудови та переобладнання житлового будинку із двома самостійними виходами, а саме зазначені роботи необхідно виконати позивачу.

Згідно рішення виконавчого комітету Домантівської сільської ради № 19 від 17 червня 2015 року відмовлено позивачу ОСОБА_7 у наданні дозволу на будівництво прибудови до житлового будинку № 2 по вул. Кірова с Домантове Золотоніського району Черкаської області.

Пункт 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» передбачає, що якщо виділ частини в будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом, встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Таки чином, посилаючись на норми законодавства та на викладені обставини справи, колегія судів вважає вірним висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про вселення та встановлення порядку користування житловим будинком.

У відповідності, і висновок суду стосовно задоволення позову ОСОБА_7 в частині зобовязання ОСОБА_6 не перешкоджати позивачу у користуванні житловим будинком, а саме: кімнатою № 3, площею 8,2 кв.м. та. іншими підсобними приміщеннями, верандою, коридором та кухнею, при наявності підтвердженого факту перешкоджання позивачу у користуванні житловим будинком, що є у спільній частковій власності сторін, є вірним.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем надано обгрунтовані та підтверджуючі докази в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Крім того, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані ОСОБА_6 доводи в підтвердження вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для скасування рішення суду та закриття пролвадження у справі апелянтом не наведено.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про вселення в житловий будинок, визначення порядку користування житловим будинком та зобовязання не перешкоджати у користуванні житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :