Справа № 496/3986/13-ц
Провадження № 2/496/14/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Дранікова С.М.

При секретарі - Ряднової А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 05 липня 2006 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3, яка складається з житлового будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13; визнати за позивачкою право власності на ? частину будинку за вищевказаною адресою, як на річ, набуту під час шлюбу, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13, у порядку спадкування за законом.

Свої вимоги мотивує тим що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 07 лютого 1959 року. 18 березня 1992 року ОСОБА_1 з чоловіком придбали житловий будинок за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13. Договір купівлі-продажу був оформлений на ОСОБА_4 28 грудня 2005 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеного вище будинку, який ОСОБА_1 фактично прийняла, оскільки й досі у ньому проживає, зареєстрована, веде господарство та сплачує усі повязані з його утриманням платежі. Оскільки ОСОБА_1 є літньою людиною, процедуру, повязану з оформленням документів довірила своєму сину ОСОБА_2, надала всі необхідні документи, для того щоб він оформив спадщину на ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Як пізніше зясувалося, ОСОБА_2 оформив свідоцтво про право на спадщину за законом на увесь будинок на своє імя та зареєстрував право власності у КП «МБТІ та РОН». Отже, зважаючи на викладене ОСОБА_1 вважає що свідоцтво про право на спадщину за законом видане незаконний спосіб та має бути визнане судом недійсним.

Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовної заяві. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала доводи та правову позицію своєї довірительки, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що мати сама просила оформити документи на нього, оскільки у неї виявилася помилка в по-батькові у свідоцтві про шлюб. Поховання батька та усі повязані витрати він взяв на себе, позивачка та інші особи участі в витратах не брали. За життя батько висловлював бажання, щоб усе належне йому майно дісталося відповідачу. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав його доводи та правову позицію, просив в задоволенні позову відмовити. Також, представник відповідача просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Вислухав пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного:

Свідок ОСОБА_6М у судовому засіданні пояснила, що після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 відмовився від спадщини, через деякий час він повідомив про зміну рішення, та про те що хоче автомобіль, за що він поставить памятник батьку. Всі документи для оформлення свідок передала ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що все необхідне для похорон ОСОБА_4 купував ОСОБА_2 та його дружина. У повсякденному житті відповідач допомагав матері, забезпечував її усім необхідним.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_2Я був її старшим братом, при житті він хотів щоб усе майно дісталося ОСОБА_2 Усі витрати на похорони ОСОБА_2 взяв на себе.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 сама говорила ОСОБА_2, щоб він оформив документи на своє імя, так як вона жінка літня і не хоче займатися документацію.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона разом з ОСОБА_2 та його матерію їздили до нотаріуса, де їм повідомили що з документами ОСОБА_1 не все добре. На що ОСОБА_1 попросила свого сина оформити всі документи на себе.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, надав аналогічне пояснення свідку ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_12, у судовому засіданні пояснила, що у ОСОБА_2 були погані відносини з батьками, усі документи на оформлення спадщини ОСОБА_2 забрав документи без відома Слабенчук.К.О.

Згідно свідоцтва про шлюб І-ФП №098830, виданого 15 січня 2014 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_13 одружилися 7 лютого 1959 року, після укладення шлюбу обом привласнені прізвища ОСОБА_4. Згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в погосподарчої книзі Мірненської сільської ОСОБА_3 під №5/4, 18 березня 1992 року, тобто в період шлюбу з позивачкою, ОСОБА_4 придбав будинок, розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім*ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, будинок, розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна, 13, з моменту укладення договору купівлі-продажу є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Відповідно зі свідоцтвом про смерть І-ЖД №029476, ОСОБА_4 помер 28.12.2005 року. Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі, у вигляді спірного будинку. Судом за клопотанням сторін витребувана спадкова справа, яка була відкрита після смерті ОСОБА_4 Вказана спадкова справа не містить заяви позивачки про прийняття або відмову від прийняття спадщини, але містить заяву відповідача, датовану 4 липня 2006 року, якою він заявляє про прийняття спадщини після смерті батька, та свідчить про відсутність інших спадкоємців за законом. Крім цього, суду надана фотокопія листа державного нотаріуса ОСОБА_3 на ім*я представника позивачки ОСОБА_6, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки є розбіжності в документах при написанні її по-батькові. Достовірність вказаного листа сторонами по справі не оскаржується.

5 липня 2006 року відповідачеві, як єдиному спадкоємцю, видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний будинок.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначалося вище, на час смерті ОСОБА_4, йому належала ? частина спірного будинку, оскільки інша половина, згідно наведених вимог КпШС, належала позивачці. Таким чином, спадковою масою після смерті спадкодавця була тільки ? частина будинку.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають

діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.3 ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно довідки виконкому Мирненської сільської ОСОБА_3 №1101, ОСОБА_4 дійсно проживав та був зареєстрований про день смерті за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна, 13. Позивачка, згідно довідки-виписки з домової книги про склад сім*ї та прописку та довідки Мирненської сільської ОСОБА_3 №125, постійно, з 1987 року, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час смерті ОСОБА_4 мешкала разом з ним, тому вважається такою, що прийняла спадщину (з урахуванням долі другого спадкоємця першої черги відповідача по справі). По свою відмову від спадщини в порядку, передбаченому ст.1273, позивачка не заявляла. Пояснення допитаних судом свідків, в частині наміру позивачки передати право на спадщину відповідачеві, не враховуються судом, оскільки для відмови від спадщини передбачена певна письмова форма. Показання свідків щодо одноособових витрат відповідача на поховання батька також не можуть слугувати підставою позбавлення позивачки права на спадщину.

Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Представником відповідача до винесення рішення зроблено заяву про застосування до позовних вимог позивачки загальної позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України, як підстави для відмови в задоволенні позову.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовну заяву подано до канцелярії суду 08.08.2013 року. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Порушенням права позивачки, за її твердженням, є отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, яке відбулося 5 липня 2006 року. Зі слів позивачки, про цей факт вона дізналася набагато пізніше, а саме 16 липня 2013 року, оскільки відповідач нічого їй не говорив, тому вона вважала, що спірний будинок оформлено на неї. Відповідачем стверджується, що про факт оформлення спадщини на нього позивачка дізналася раніше, ще до отримання ним свідоцтва, оскільки позивачка разом була з ним у нотаріуса під час оформлення документів, їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв*язку з розбіжністю в написанні її по-батькові в документах, тому вона запропонувала відповідачеві оформити на себе документи. Вказані пояснення відповідача підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_10, але цей факт свідчить про обізнаність позивачки про складнощі з оформленням спадщини на неї, а не про її обізнаність про прийняття спадщини в повному обсязі відповідачем (що і є предметом оскарження в позові). Належних та допустимих доказів обізнаності позивачки про існування свідоцтва про право на спадщину на ім*я відповідача суду не надано, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До того ж, в заяві про прийняття спадщини, яка надана на ім*я державного нотаріуса відповідачем по справі, останнім засвідчено про відсутність інших спадкоємців за законом, що позбавляло нотаріуса можливості

інформувати позивачку про рух спадкової справи, у тому числі про отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину, як єдиного спадкоємця. Таким чином, судом не здобуто об*єктивних доказів того, що позиваці було відомо, (або могло бути відомо), про існування свідоцтва про право на спадщину на ім*я відповідача, що б могло слугувати підставою для застосування строку позовної давності.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. Суд не вважає за можливе повне скасування свідоцтва про право на спадщину, видане на ім*я відповідача, оскільки він також є спадкоємцем першої черги, та за правилами ст.1261 ЦК України має право на належну частину спадщини. В іншій частині суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

При подачі позову позивачкою сплачений судовий збір в сумі 229,40 грн. Згідно пенсійного посвідчення ААЖ №063459, відповідач є інвалідом другої групи, та відповідно з ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнений. Згідно ч.2 ст.88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212,215, 218 ЦПК України; ст.22,28 КпШС України, ст.ст.257,261,1218,1261,1267,1268,1273,1296,1301 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 05 липня 2006 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_3, яка складається з житлового будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13, в частині права ОСОБА_2 на ? часток вказаного житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13, як на річ, набуту під час шлюбу, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Мирне, вул. Гагаріна,13, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення або отримання його копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_15