Справа № 164/283/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Покидюк М.В.
Провадження № 22-ц/773/674/16 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

21 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Четвертнянської сільської ради Маневицького району Волинської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі-ОСОБА_1 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В ході апеляційного розгляду справи особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 заявила клопотання про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1

- накладення арешту на земельну ділянку площею 1,4626 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Четвертнянської сільської ради Маневицького району Волинської області та належала ОСОБА_4 на підставі державного акту серії НОМЕР_1, виданого Маневицькою РДА Волинської області 16.11.2006 року.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання особи, яка не брала участі у справі слід відхилити з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз'яснень викладених у пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру допускається забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Так, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд /суддя/ має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Із надісланих до апеляційного суду матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір немайнового характеру та заявлено вимогу немайнового характеру, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, можливість забезпечення заявленого позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно та земельну ділянку при розгляді справи з вимогами немайнового характеру суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства.

Заявляючи про забезпечення позову, ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому, оскільки існує загроза реалізації спірного майна позивачем. При цьому на підтвердження вказаних міркувань та висновків нею не наведено жодного доказу, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

З огляду на наведене судова колегія не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 151, 307, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

У задоволенні заяви особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді