У х в а л а

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Харкова

від 30 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області

від 9 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Харківського регіонального управління публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

Київський районний суд м. Харкова рішенням від 30 вересня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 31 грудня 2015 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

1 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Харкова

від 30 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області

від 9 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 11, 18 закону України «Про захист прав споживачів», статей 203, 215, 230 Цивільного кодексу України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року та 23 вересня

2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 31 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін ухвалені судові рішення, виходив з того, що позивач під час укладення кредитного договору був ознайомлений з його умовами та з інформацією про сукупну вартість кредиту.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року та 23 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсними кредитних договорів з огляду на те, що формування волі позичальників щодо укладення спірних кредитних договорів відбувалося під впливом інформації, яка не відповідала дійсності, чим було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Харківського регіонального управління публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема