Провадження № 2/750/528/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

секретаря Руденок В.О.,

за участі позивача та його представника ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

третя особа ОСОБА_2,

встановив:

22 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки не проживає в ньому з кінця 2014 року без поважних причин.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є його сином, який з кінця 2014 року не мешкає в квартирі №45 корп. 1 буд. 131 по вул. Пухова в м. Чернігові. В квітні 2015 року позивач розірвав шлюб з ОСОБА_2, як відомо позивачу відповідач проживає за межами України в Германії, проте не сплачує комунальні послуги, в зв»язку з чим просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити. Представник позивача пояснив, що оскільки відповідач з 02.03.2015 року не проживає в спірній квартирі, тому втратив право користування нею.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову та подала письмові заперечення.

Третя особа ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову, оскільки її син знаходиться на навчанні в Німечинні, а тому вона сплачує комунальні послуги.

Заслухавши пояснення, допитавши свідківГаркавенко О.С., ОСОБА_5 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб в січні 1988 року, який було розірвано 15.05. 2005 року (а.с.10).

На підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської ради народних депутатів від 19 жовтня 1998 року № 285 Виконавчим комітетом Чернігівської ради народних депутатів 28 травня 1998 року ОСОБА_3 на сім'ю з шести чоловік був виданий ордер № 154 на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 33,0 кв.м., яке складається із двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1. В ордер були включені дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_4

З особового рахунку на квартиру вбачається, що в квартирі №45 корп.1 ппо вул. Пухова, 131 в м. Чернігові зареєстровані квартиронаймач ОСОБА_3, колишня дружина ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_4 (а.с.4).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовлено.

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно довідки від 08.01.2016 року та копії повторної довідки від 11.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 згідно договору про професійне навчання за спеціальністю технологія металів проходить навчання з 02.03.2015 року по 28.02.2017 року в Німечинні, Грюнхайн-Байерфельд.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дав свідчення суду, що останній раз бачив відповідача в жовтні 2015 року, бував в квартирі позивача та в його кімнаті, проте особитих речей відповідача в квартирі не бачив.

Допитаний свідок ОСОБА_5 показав суду, з грудня 2014 року не бачив відповідача. Приблизно два рази на місяць бував у позивача вдома. Свідку відомо зі слів позивача, що відповідач виїхав за кордон.

За правилами ч.2 статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При розгляді даної справи суд, як це і передбачено статтею 212 ЦПК України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При цьому показання свідків, відповідно до приписів статті 63 ЦПК України, є одним із видів доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не мешкає в квартирі з 02.03.2015 року з поважних причин, оскільки навчається по договору в Німечинні, що не було спростовано позивачем в судовому засіданні.

З врахуванням вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання втратившим право користвання квартирою №45 корп. 1 в буд. 131 по вул. Пухова в м. Чернігові, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута