ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/513/15-ц,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ілюшик І.А.

при секретарі Заіка А.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Гаражного кооперативу «Автомобіліст» м. Вільногірськ, третя особа Вільногірська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, виключення з членів кооперативу, виселення з гаражу,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1, збільшивши в подальшому позовні вимоги, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, «Гаражного кооперативу «Автомобіліст» м. Вільногірськ» (далі - «ГК «Автомобіліст») про визнання права власності на нерухоме майно, виключення ОСОБА_6 з членів «ГК «Автомобіліст», як володільця гаражу АДРЕСА_1, виселення її з гаражу АДРЕСА_1 у «ГК «Автомобіліст».

В обґрунтування позову зазначала, що вона та ОСОБА_7 з 11.04.1981 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.03.2000 року, у шлюбі народилися сини - ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є відповідачами по справі.

У 1997-1999 роках позивач та її чоловік спільно побудували гараж на земельній ділянці, яка виділена ОСОБА_7 за рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради народних депутатів № 138 від 19.03.1997 року «Про розвиток гаражного кооперативу «Автомобіліст» для будівництва індивідуального гаражу № АДРЕСА_2. ОСОБА_7 був членом гаражного кооперативу та володільцем спірного гаражу АДРЕСА_1 (№ АДРЕСА_2). ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті спадкоємцями першої черги є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 25.05.2015 року ОСОБА_4 отримав технічний паспорт на своє ім'я на гараж № АДРЕСА_2 (фактичний АДРЕСА_1) у ГК «Автомобіліст» і має намір отримати правовстановлюючий документ про його право власності на гараж в порядку спадкування за законом.

Також вона зазначила, що рішення про прийняття до членів гаражного кооперативу ОСОБА_6 немає, також немає рішення виконкому Вільногірської міської ради про передачу земельної ділянки виділеної ОСОБА_7 для будівництва гаражу в «ГК «Автомобіліст» ОСОБА_6 Під час його будівництва відношення до нього вона не мала, членом сім'ї не була.

Посилаючись на те, що на момент створення спірного нерухомого майна ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не діяв, відсутність державної реєстрації за нею права власності на спірне нерухоме майно, не є підставою вважати, що таке право власності у неї не виникло. Позивач просила: визнати за нею право спільної сумісної власності з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на гараж АДРЕСА_1 у ГК «Автомобіліст» у м. Вільногірську, Дніпропетровської області. Виключити ОСОБА_6 з членів «ГК «Автомобіліст», як володільця гаражу АДРЕСА_1, висилити ОСОБА_8 з гаражу АДРЕСА_1 у ГК «Автомобіліст».

Позивач та її представник в судове засідання з'явилися, позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.

ОСОБА_1 пояснила, що в березні 1997 року ОСОБА_7 виділили ділянку № АДРЕСА_2 на який вони побудували гараж за спільні кошти. У цьому допомагали їх діти, а також вони наймали для цього людей, будували для сім'ї. 31.08.2001 року ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_9 з метою займу грошей для оплати навчання сина і за це віддали ключі для тимчасового користування гаражем. За життя оформити право власності на гараж ОСОБА_7 не встиг. Після його смерті їх син вирішив оформити на себе гараж і тоді вони дізнались, що ОСОБА_9 передав гараж ОСОБА_6, хоча їй користуватись гаражем не дозволяли. Голова кооперативу сказав, що гараж записано на ОСОБА_6 При цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_6 говорили, що ОСОБА_7 продав гараж. Номер гаражу змінився у зв'язку із будівництвом у кооперативі ще одного гаражу.

До суду позивач звернулася з метою оформлення права власності на гараж.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, просили справу розглядати та закінчувати без їх участі, позов визнали (а.с. 16, 26).

Голова гаражного кооперативу ОСОБА_10 в судові засідання з'являвся, проти задоволення позову заперечував. В подальшому участь у судовому засіданні приймав представник кооперативу.

ОСОБА_6 в судові засідання не з'являлась, просила справу розглядати та закінчувати без її участі.

Представник «ГК «Автомобіліст» та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував. Заявив про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 Також вказав на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є неналежним відповідачами по справі, оскільки спору між позивачем та ними щодо гаражу немає.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду третя особа повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_7 з 11.04.1981 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.03.2000 року, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_1 та свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 (а.с. 8, 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, що вбачається з копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 (а.с. 11).

Згідно копії технічного паспорту на гараж № АДРЕСА_2, який замовив ОСОБА_4 станом на 25.05.2015 року, гараж побудовано у 1999 році, площа гаражу 28,8 кв.м., погрібу 7,5 кв.м., оглядової ями 4,6 кв.м., його інвентаризаційна вартість становить 53730,74 грн. (а.с. 5-7).

За рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради народних депутатів № 138 від 19.03.1997 року «Про розвиток ГК «Автомобіліст» затверджено проект розвитку ГК «Автомобіліст», відведено додатково гаражному кооперативу земельну ділянку для будівництва гаражів, вирішено відвести земельні ділянки мешканцям міста для будівництва індивідуальних гаражів, доручено головному архітектору міста відвести земельні ділянки в натурі та оформити Актами. Згідно додатково списку членів ГК «Автомобіліст», ОСОБА_7 є членом гаражного кооперативу, гараж № АДРЕСА_2. На схемі можливого розвитку кооперативу вказані гаражі розташовані поруч (а.с. 10, 160-162).

Згідно листа Виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 29.02.2016 року за вх. № 1059/16, на зберіганні у виконавчому органі міської ради у сфері містобудування та архітектури - управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради відсутні акти відведення земельних ділянок № АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, 199 в ГК «Автомобіліст» (а.с. 180 ).

ГК «Автомобіліст» м. Вільногірськ» згідно виписки Серії НОМЕР_4 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є юридичною особою та є некомерційною організацією, що обслуговує домашні господарства (а.с. 29, 30).

Згідно протоколу № 1 від 21.04.2011 року загального збору гаражного кооперативу «Автомобіліст» головою кооперативу обрано ОСОБА_10 (а.с. 31).

У списку користувачів індивідуальних гаражів «ГК «Автомобіліст», який затверджено рішенням загальних зборів, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 немає (протокол № 1 від 21.04.2011 року) (а.с. 34).

Зі списку користувачів індивідуальних гаражів «ГК «Автомобіліст» протокол № 1 від 18.03.2015 року, який затверджено рішенням загальних зборів, випливає, що ОСОБА_6 є користувачем гаражу АДРЕСА_1 (а.с. 25 зв).

Згідно листа управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 03.08.2015 року за вих. № 1918 жодних протоколів загальних зборів «ГК «Автомобіліст» не передавалось (а.с. 49).

За даними архівного відділу виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області протоколи загальних зборів членів «ГК «Автомобіліст» на зберігання до архіву не надходили (а.с. 60).

З матеріалів спадкової справи № 83/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 випливає, що 12.06.2015 року ОСОБА_4 звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в якій вказав, що інших спадкоємців немає. В цій заяві він не зазначив яке саме майно входить до складу спадщини. ОСОБА_5 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався (а.с. 63, 125-133).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, орендарем земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 1,6331 га., для обслуговування ГК «Автомобіліст» м. Вільногірськ», яка розташована в південно-східній частині м. Вільногірськ, земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_5 є ГК «Автомобіліст» (а.с. 110).

З копії технічного паспорту на гараж АДРЕСА_1 у кооперативі «Автомобіліст», який виготовлено на замовлення ОСОБА_6 станом на 15.04.2015 року випливає, що гараж побудований у 1999 році, площа гаражу 28,8 кв.м., погрібу 7,5 кв.м., оглядової ями 4,6 кв.м., його інвентаризаційна вартість складає 53730,74 грн. (а.с. 112-114).

До матеріалів справи долучені копії квитанцій на ім'я ОСОБА_6 № 76 від 12.06.1997 року на суму 60,00 грн. за цемент, № 96 від 29.07.1997 року на цемент на суму 78,00 грн., № 90 від 07.08.2003 року на будівельні матеріали (а.с. 111).

Згідно архівної копії рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради народних депутатів від 19.03.1997 року за № 138 про розвиток ГК «Автомобіліст», вирішено, зокрема, відвести земельні ділянки мешканцям міста для будівництва індивідуальних гаражів згідно списку (додаток № 2). Згідно цього додатку членом гаражного кооперативу є ОСОБА_7 (гараж № АДРЕСА_2), а гаражем АДРЕСА_1 користувався ОСОБА_12 До рішення також додано схему можливого розвитку ГК «Автомобіліст» (а.с. 61, 62, 160-162).

Представником відповідачів адвокатом Шевчуком В.Г. подано письмову заяву ОСОБА_14 в якій останній пояснює, що в період часу з 2007 року - по 2011 рік він був обраний головою ГК «Автомобіліст» в м. Вільногірську Дніпропетровської області. За час його головування нумерація гаражів не змінювалась. Гараж АДРЕСА_1, а так само і членство в кооперативі «Автомобліст» за фактом та по записам у журналі кооперативу, належить гр. ОСОБА_6 Громадяни ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за час його головування в кооперативі «Автомобіліст» його членами не були та заяв про вступ до кооперативу не подавали (а.с. 55).

Представник відповідачів пояснив, що вказана особа є тяжко хворою і не має можливості з'явитись до суду для допиту в якості свідка, такого клопотання він не заявляє, тому вказані пояснення оцінюються судом, як письмовий доказ (стаття 64 ЦПК).

Слід зазначити, що вони не підтверджені іншими належними та допустимим доказами, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Статутом ГК «Автомобіліст» в новій редакції від 2008 року передбачено порядок вступу до членів гаражного кооперативу (розділ ІІ), сплата вступних внесків та членських внесків (розділ ІІІ) (а.с. 182-190). Інші редакції статутів ГК «Автомобіліст» за минулі роки не збереглися, що підтверджується матеріалами справи.

Свідок ОСОБА_15 показав, що з літа 1997 року почали будувати по вул. Ленінського Комсомолу гаражі ОСОБА_1 і ОСОБА_12, закінчили будувати у серпні. Дружина ОСОБА_7 ОСОБА_1 приходила тоді на будівництво, приносила їжу. ОСОБА_7 будував за власний рахунок, він працював на будівництві за усною домовленістю. ОСОБА_6 свідок не знає.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що був знайомий з ОСОБА_7, який просив його допомогти принести цеглу до гаражу по вул. Ленінського Комсомолу. Будівництвом займались ОСОБА_12 та ОСОБА_15 Це було приблизно влітку 1997 року. Свідку відомо, що гаражі будували ОСОБА_12 та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що є власником гаражу № АДРЕСА_4 в ГК «Автомобіліст» (а.с. 181), успадкувавши його після смерті чоловіка ОСОБА_12 Гараж, який зараз має АДРЕСА_1 побудувала родина ОСОБА_7. ОСОБА_1 приймала участь у будівництві. Потім цим гаражем користувався ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що у 1997 році ОСОБА_7 отримав гараж в районі банку України. Свідок виготовляв металеві конструкції та монтував їх при будівництві гаражу, допомагаючи ОСОБА_7 Зі слів останнього йому відомо, що той отримав документи та землю під гараж. Бачив як гараж будувався і бачив його, коли він був побудований. ОСОБА_12 будував гараж поряд, через стінку. ОСОБА_1 приймала участь у будівництві, як дружина. ОСОБА_6 знає, під час будівництва гаражу її не бачив.

Згідно ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 29 КпШС для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю разведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

За статтями 16, 17 Закону України від 7 лютого 1991 р. № 697-XII «Про власність», ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 р., спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю).

Правовідносини щодо спірного гаражу відповідно до позовної заяви виникли до 2004 року, тому суд не приймає до уваги посилання позивача на норми ст.ст. 331, 392 ЦК України 2004 року, положення ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона та ОСОБА_7 у період 1997-1999 років побудували спірний гараж на земельній ділянці, яка зараз має АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер і після його смерті ОСОБА_4 отримав на своє ім'я технічний паспорт на гараж № АДРЕСА_2 (фактичний АДРЕСА_1) у «ГК «Автомобіліст» і має намір отримати правовстановлюючий документ про його право власності на вищезазначений гараж в порядку спадкування за законом.

Суд вважає, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем по справі, оскільки твердження позивача про порушення ним її прав є надуманим з метою штучно створити спір, оскільки матеріали спадкової справи відомостей про те, що гараж в «ГК «Автомобіліст» входить до спадкової маси не містять та не доведено, що цим відповідачем порушені права позивача. Будь-яких відомостей про порушення прав позивача з боку ОСОБА_5 в позовній заяві взагалі не наведено, що протирічить вимогам ч. 1 ст. 3 ЦПК України, тому суд не приймає визнання цими відповідачами позову і відмовляє в задоволенні позову відносно неналежних відповідачів, яких не було замінено в процесі судового розгляду.

Отже, виконком прийнято рішення про виділення земельної ділянки мешканцям міста для будівництва індивідуальних гаражів, зокрема, ОСОБА_7 Слід зазначити, що земельна ділянка, призначена для гаражного будівництва, надається громадянину в оренду, а також може бути одержана ним у власність безоплатно в межах норми 0,01 га, однак будь-яких документів на земельну ділянку на якій розташовано спірний гараж АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 суду не надано.

Свідки підтверджують факт будівництва гаражу ОСОБА_7 у 1997 році і бачили не будівництві ОСОБА_1 Однак, наявність тільки показання свідків є недостатнім для ухвалення рішення. З копії технічних паспортів, які долучені до матеріалів справи, видно, що вони побудовані у 1999 році, а не у 1997 році.

При ухваленні рішення суд не може послатися лише на покази свідків, оскільки при розгляді даної справи це буде порушенням вимог процесуального закону про доказування позовних вимог та оцінку доказів. Посилання позивача на те, що нумерація гаражів змінилась не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду, доказування в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасники процесу суду пояснили, що письмових доказів цього немає.

До матеріалів справи долучені копії квитанцій на ім'я ОСОБА_6, однак доказів того, що вказані матеріали використані саме при будівництві гаражу АДРЕСА_1 суду не надано і іншими матеріалами справи факт будівництва спірного гаражу ОСОБА_6 не підтверджується, тому відповідні твердження представника відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги.

Судом роз'яснювалось особам, які беруть участь у справі наслідки вчинення або не вчинення певних дій, положення процесуального закону про доказування своїх вимог.

Враховуючи посилання в позовній заяві на ст. 22 КпШС, позивач вважає спірний гараж спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_7 При цьому вимога про визнання за нею права спільної сумісної власності з померлим заявлена некоректно і в разі постановлення рішення з такою резолютивною частиною його не можна було б виконати, зареєструвавши право власності на гараж в цілому з метою чого ОСОБА_1 і звернулась до суду. Така вимога також суперечить ст. 3 ЦПК України, положенням статей 27 - 31 ЦПК України, оскільки суд не має права вирішувати питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності (ст. 25 ЦК України).

Крім зазначеного, слід врахувати, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу в судовому порядку.

Виходячи з викладеного вище, обраний позивачем спосіб захисту про визнання за нею права спільної сумісної власності з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на гараж АДРЕСА_1, є неефективним, і таке вирішення позову не вирішує спір щодо права власності на гараж.

Доказів сплати членський внесків суду не надано сторонами в зв'язку з їх відсутністю. Також членських книжок на ім'я ОСОБА_6 або ОСОБА_7 немає, що випливає з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ОСОБА_6 на час розгляду справи не є власником гаражу АДРЕСА_1, оскільки документів, які посвідчують її право власності на нерухоме майно немає. За життя ОСОБА_7 право власності на гараж № АДРЕСА_2 або на гараж АДРЕСА_1 не оформив, що прямо випливає зі змісту позовної заяви та не заперечується сторонами. Введення гаражу АДРЕСА_1 в експлуатацію не проводилось.

Сам факт користування ОСОБА_6 гаражем на теперішній час сторонами, які беруть участь у справі не оспорюється. Однак, слід зазначити, що фактичне користування ОСОБА_6 гаражем АДРЕСА_1 не свідчить про те, що вона є членом ГК «Автомобіліст». Будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 є членом ГК «Автомобіліст» особами, які беруть участь у справі, суду не надано та в задоволенні першої вимоги позивача судом відмовлено. Тому вимога позивача про виключення ОСОБА_6 з членів ГК «Автомобіліст» є недоведеною та безпідставною.

Щодо вимоги позивача про виселення ОСОБА_6 з гаражу АДРЕСА_1 у «ГК «Автомобіліст», то слід зазначити, що вона також не підлягає задоволенню, виходячи з викладеного вище.

В судовому засіданні представником ОСОБА_6 та ГК «Автомобіліст» заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні в позову. Однак при розгляді цієї справи суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову виходячи з встановлених фактичних обставин справи, зібраних у ній доказів та з урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 214,215, 294 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Гаражного кооперативу «Автомобіліст» м. Вільногірськ, третя особа Вільногірська міська рада Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, виключення з членів кооперативу, виселення з гаражу - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Вільногірського міського суду І.А.Ілюшик