Єдиний унікальний номер 243/3961/16-ц
Провадження номер 2/243/2130/2016
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«13» червня 2016 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі - Жмарьові П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Слов'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, -

В С Т А Н О В И В :

17 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, мотивуючи свої вимоги наступним. В період з 07 травня 1990 року по 25 січня 1999 року він працював у ВАТ «Содовий завод» слюсарем-ремонтником по обслуговування цехів содового виробництва та хлористого кальцію. З 1997 року ВАТ «Содовий завод» припинило виплачувати заробітну плату, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Рішенням Слов'янського міськрайонного від 12 лютого 1998 року було стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі у сумі 1 615,68 грн. Виконавчий лист за рішенням суду своєчасно був наданий до відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції та взятий до виконання. Але до теперішнього часу рішення суду не виконане.

23 січня 1999 року він був звільнений з роботи, після чого також звертався до ВАТ «Содовий завод» з вимогою виплати заборгованості по заробітній платі, але кожного разу отримував відмову через відсутність коштів. Рішенням Слов'янського міськрайонного від 21 червня 1999 року було стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі у сумі 1235,00 грн. Виконавчий лист за рішенням суду своєчасно був наданий до відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції та взятий до виконання. Але до теперішнього часу рішення суду не виконане.

У зв'язку з наведеним вважає, що ВАТ «Содовий завод» повинен виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01 лютого 1999 року по 01 квітня 2016 року у сумі 19 079,18 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 34 178,40 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що наполягає на задоволенні позову в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.24).

Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» - ліквідатор Магдєєва Н.М., в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, у якій позовні вимоги позивача не визнає. Також, в заяві зазначено, що ВАТ «Содовий завод» не може визнавати компенсації або інші додаткові вимоги, крім основної заборгованості по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була наявна, згідно даних бухгалтерського обліку. Будь-яка зміна сум в ліквідаційній процедурі не передбачена. Просила розглянути справу за відсутності представника ВАТ «Содовий завод» (а.с.20).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії довідки ВАТ «Содовий завод» №01-23/178 від 11 квітня 2016 року, яка видана ОСОБА_1 вбачається, що він дійсно працював у ВАТ «Содовий завод» на посаді слюсар-ремонтник по обслуговування цехів содового виробництва та хлористого кальцію з 07 травня 1990 року по 25 січня 1999 року (а.с. 13).

Зазначене підтверджується також копією трудової книжки ОСОБА_1 від 29 липня 1974 року (а.с.6-9).

Відповідно до рішень від 12 лютого 1998 року та 21 липня 1999 року Слов'янським міським судом Донецької області було вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 з ВАТ «Содовий завод»1615 грн. та 1235,00 грн. Рішення набули законної сили (а.с. 10;11).

Як вбачається з копії довідки ВАТ «Содовий завод» №01-23/178 від 11 квітня 2016 року, ОСОБА_1 мав середню заробітну плату за останні два місяці роботи 81,31 грн., у вересні 1998 року відпрацював 48,2 години, у жовтні 1998 року - 112,8 годин (а.с. 14).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ВАТ «Содовий завод» неналежно здійснював виплату заробітної плати та мав заборгованість перед позивачем.

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стягнення заборгованості із заробітної плати було здійснено за рішенням суду від 22 жовтня 2012 року, однак фактичний розрахунок не здійснено.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем, підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства.

За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Приписами п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст.115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Враховуючи ті обставини, що на теперішній час підприємство не здійснило з позивачем повного розрахунку, то перебіг тримісячного строку звернення до суду не розпочинався.

Також, Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Розрахунок середнього заробітку для таких виплат провадиться за правилами, визначеними у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок). Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, розраховуючи суму середнього заробітку, виходячи з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та довідки наданої відповідачем № 01-23/178 від 11 квітня 2016 року (а.с.14), згідно якої, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні 2 місяці роботи склала 81 грн. 31 коп. - в вересні 1998 року - 46,68, в жовтні 1998 року - 113,93 грн. / відпрацьований час - в вересні 1998 року - 48,2 години; в жовтні 1998 року - 112,8 години (48,68+113,93/ (48,2 год. + 112,8 год.) = 1 грн. 01 коп./ година.). Середньоденна заробітна плата складає 08 грн. 08 коп. (8 год. * 1 грн. 01 коп.).

За період з 26 січня 1999 року по 13 червня 2016 рік (день ухвалення рішення), кількість робочих днів становить 4 353 дні.

Тобто за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 35 172 грн. 24 коп. (8 грн. 08 коп. х 4353 днів).

Вирішуючи питання стосовно виплати працівникові компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 19 079 грн. 18 коп., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством.

Згідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Позивачем не додано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості, та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації.

Крім того, дія постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати» - поширюється тільки на працюючих робітників, але ж ніяк не на звільнених. За таких підстав в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 грн. на користь держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 47, 94, 116, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати - задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Содовий завод», розташованого за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Чубаря, 91, р/р №263101 у АК ПІБ, МФО 334561, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, середній заробіток за весь час затримки з 26 січня 1999 року по 13 червня 2016 рік в розмірі 35 172 (тридцять п'ять тисяч сто сімдесят дві) грн. 27 коп.

У задоволенні інших заявлених позовних вимог відмовити за відсутністю підстав.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Содовий завод», розташованого за адресою: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Чубаря, 91, р/р №263101 у АК ПІБ, МФО 334561, на користь держави на р/р 0075, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Донецькій області, отримувач - Слов'янське УК (Слов'янськ), код отримувача - 37803368, МФО - 834016, код класифікації доходів бюджету - 22030001 судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.О. Чемодурова