РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 р. м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 05 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду від 05 травня 2016 року позов ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено: стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість по кредитному договору в сумі 62 932 долара США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на 25 січня 2016 року складає 1 560 236 грн. 81 коп. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" відшкодування судових витрат в сумі 23 403 грн. 56 коп.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає його постановленим з неправильним застосуванням судом 1-ї інстанції норм матеріального права, а саме : при прийнятті оскаржуваного рішення судом не було застосовано позовну давність до вимог позивача, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Оскільки сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання та визначили умови такого повернення коштів, в звязку з простроченням чергового платежу більш ніж на 90 днів, то початок перебігу строку позовної давності сторонами було змінено відповідно до умов кредитного договору.

Вказує на те, що на необхідність саме такого застосування норм матеріального права зазначено у Постанові ВСУ від 02.12.2015р. у справі №6-249цс15 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" про стягнення боргу та ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.04.2016р. у справі №6-3433ск16 за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" про стягнення боргу.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" відмовити.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ "Укрсоцбанк" ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

____________________________________________________________________________________

Справа № 569/2479/16-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/1130/2016 р. Суддя-доповідач ОСОБА_5

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору кредиту від 13.07.2008 року за № 309 ІЖ позичальник ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у сумі 42 026 доларів США під 13% річних на термін до 29.07.2028 року (а.с.5-9).

Відповідно до графіка, викладеного у п.1.1.1. кредитного договору, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісячно, з серпня 2008 року по липень 2028 року, рівномірними ануїтетними платежами по 175,11 доларів США.

За весь час дії кредитного договору, на час розгляду справи ОСОБА_3 погасив банку борг лише частково у розмірі 866,25 доларів США. Останній платіж здійснено12.11.2009 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 526,527,530,599 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного договору не виконувались, то 27.01.2016 року банк звернувся до позичальника з вимогою про погашення заборгованості, а 01.03.2016 року звернувся з позовом до суду в даній справі, вимагаючи стягнення заборгованості за весь період прострочення, яка станом на 25.01.2016 року, складала суму 62 932 долари США, що за курсом валют становила 1 560 236 грн.81 коп. (а.с.10-12,14,15).

Стягуючи кредитну заборгованість за весь час дії кредитного договору, починаючи з 2008 року, суд першої інстанції не врахував необхідність застосування наслідків пропуску строку позовної давності про що заявив відповідач в поданих до суду запереченнях (а.с. 28,29).

Згідно з п.3.3.8. кредитного договору позичальник зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1, 2.4 цього договору.

Умовами кредитної угоди у п.4.5. передбачено, що в разі невиконання Позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).(а.с.8)

Оскільки, як встановлено, позичальник припинив погашати кредит та відсотки з 12.11.2009 року, тому термін виконання основного зобов'язання, умовами п.4.5 кредитної угоди, змінений з 29 липня 2028 року на 10.02.2010 року, тобто, через 90 календарних днів після припинення виконання зобовязань з погашення кредиту і саме з цієї дати банк набуває право вимагати від позичальниці дострокового повернення всього кредиту.

Між тим, звернувшись до суду з позовом у березні 2016 року, кредитор пропустив трирічний строк позовної давності починаючи з 10.02.2010 року, тобто, з дати набуття права банком вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі, відповідно до умов кредитного договору укладеного між сторонами., які відповідно до ст.629 ЦК України є обовязковими для сторін.

Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України, початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Як зазначено вище, в даному випадку про порушення своїх прав та невиконання умов кредитного договору банку стало достовірно відомо після закінчення пільгового строку для погашення позичальником заборгованості, тобто з 10.02.2010 року і з тої дати розпочався перебіг позовної давності щодо стягнення всієї суми боргу.

Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності в даній справі не переривався та не розпочинався заново.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Викладене вище узгоджується з правовою позицією висловленою в Постанові Верховного Суду України у справі №6-1707цс15 від 2 грудня 2015 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою.

Отже, в позові банку до ОСОБА_3 слід відмовити з цих підстав.

Згідно ст.82, ч.1,5 ст.88 ЦПК України, оскільки при відкритті апеляційного провадження ОСОБА_3В було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення в справі, яке ухвалено на його користь, тому з банку в прибуток держави слід стягнути судові витрати судовий збір 25 743,90 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за пропуском ПАТ "Укрсоцбанк" строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 5 травня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь держави судовий збір 25 743,9 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий : Судді: