Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/229/16 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/2810/16 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, третя особа: Бердянська державна нотаріальна контора, Бердянське управління Державної казначейської служби України Запорізької області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Бердянської державної нотаріальної контори про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В квітні 2016 року уточнив позовні вимоги та зазначив в якості відповідача Міністерство юстиції України, третіх осіб Бердянську державну нотаріальну контору, Бердянське управління Державної казначейської служби України Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дружина ОСОБА_5, у шестимісячний термін він, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Для одержання свідоцтва про прийняття спадщини нотаріус декілька разів робила запити в ПТІ та різні відділення банків в м. Бердянську, в яких допускалися помилки. Вважає, що це робилося навмисно, щоб заплутати його, він декілька разів носив до нотаріальної контори відповіді і затягувався час на отримання свідоцтва.

Нотаріус примушувала його по декілька разів ходити і переробляти документи, розносити їх по відділеннях банків та по різних закладах, слідкувати за відповідями і виправляти помилки.

Крім того, він був змушений заплатити 240 грн. до державного бюджету за пошуки нотаріусами відомостей у Державному реєстрі речових прав, і цим йому було завдано майнову шкоду.

Також нотаріусом йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок неодноразових, більше ніж 30 разів, безпідставних направленнях його у різні заклади м. Бердянська, постійному перебуванні у чергах.

На підставі зазначене просив стягнути з Міністерства юстиції України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 240 грн. і моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову відмолено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 212 ЦПК України і оцінив всі надані сторонами докази на ґрунті всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього їх дослідження, а також оцінив належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразив в рішенні результати оцінки доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини ОСОБА_5

Нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 164 за 2015 рік щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

За приписами статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна після смерті дружини позивача - ОСОБА_5 було заявлено 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Бердянської міської ради народних депутатів 16 березня 1993 року, зареєстрованого в міському бюро технічної інвентаризації 28 квітня 1993 року.

Підпунктом 4.22 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим у Мін'юсті 22.02.2012 за № 282/20595, встановлено, що нотаріус у випадку видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно вносить відомості про перехід права власності на ім'я спадкоємця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Судом встановлено, що правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_2 був виданий у 1993 році з назвою вулиці та подвійним номером будинку, тому державним нотаріусом у відповідності до вимог ст. 46 ЗУ «Про нотаріат», ст. 3, п. 8-1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 11.03.2015 року було зроблено запит до комунального підприємства з технічної інвентаризації з метою отримання необхідної інформації.

11.03.2015 року ОСОБА_3 видані запити до ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Державний Ощадний банк України» та до ПАТ «Таскомбанк», а 26.03.2015 року нотаріусом видано направлення до банку для оплати послуг на суму 240 грн. до ДП «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України за здійснення під час вчинення нотаріальної дії пошуку нотаріусами відомостей про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за параметрами пошуку: ФІО померлого, адреса - АДРЕСА_3/ АДРЕСА_4.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2015 року ОСОБА_3 сплатив 204 грн. (68 грн.х3) згідно з положеннями Наказу Міністерства юстиції України № 1994/05 від 29. 12. 2012 року, який втратив чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України № 364/5 від 16. 03. 2015 року.

Таким чином, позивач дійсно сплатив кошти, які вже сплаті не підлягали.

Проте процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03. 09. 2013 року, тобто в позасудовий спосіб.

Судом також встановлено та не заперечувалось позивачем в суді першої інстанції, що завідуючою нотаріальної контори ОСОБА_6 було підготовлено проект заяви від імені ОСОБА_3, подання якої необхідно для підготовки управлінням юстиції платіжного доручення на повернення Державною казначейською службою помилково зарахованих до бюджету коштів. Вказана заява була надана ОСОБА_3 для підписання та подальшого направлення до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак позивач підписувати її відмовився.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналогічна відповідальність наступає й за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

За приписами ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

Будь-яких доказів того, що нотаріус навмисно примушувала позивача розносити запити по закладах та банках, допускала в запитах помилки матеріали справи не містять та позивачем не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Довід апеляційної скарги про те, що за послуги КП «Бердянське бюро технічної інвентаризації» позивачем у березні 2015 року безпідставно сплачено кошти в сумі 500 грн. та 250 грн., колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки на зазначені обставини ОСОБА_3 не посилався у позовній заяві та ці обставини не були предметом розгляду зазначеної справи.

Наступні доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення суду не містять обґрунтування, що саме в рішенні суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, як вплинуло на ухвалення рішення, вони є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження. Вказані доводи не доводять неправильності рішення суду.

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: