Ухвала

іменем україни

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом про визнання недійсними договорів кредиту, іпотеки та поруки, мотивуючи свої вимоги тим, що ці договори не відповідають вимогам закону.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання недійсним договорів іпотеки і поруки скасовано, позов у цій частині залишено без розгляду. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним кредитного договору.

У решті судові рішення не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що 11 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 58 тис. дол. США на строк до 11 червня 2018 року.

Крім того, 11 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, на підставі якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1.

Також за умовами договору поруки від 11 червня 2008 року ОСОБА_5 поручилася перед банком за належне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору від 11 червня 2008 року з огляду на наступне.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Тарифи Банку» та «Графік погашення кредиту», які підписані позичальником, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання договору кредиту недійсним.

Отже підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (в частині, що була предметом перегляду) немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк