Справа № 545/2444/14-ц
Провадження № 2/545/14/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого судді Гальченко О.О.,

при секретарі Корба Р.В.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселенні та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 16.06.2014 року звернулася до суду із позовом до відповідачів : ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення ( а. с. 2 4 т. 1 ), згідно якого прохала вселити її та зобов»язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні квартирою № 10 по вул. Шевченка, 20 в с. Розсошенці Полтавського району та області, а саме надати їй ключі від вхідних дверей квартири.

10.09.2014 року позивачка ОСОБА_2 надала суду уточнену позовну заяву ( а. с. 37 39 т. 1 ), згідно якої прохала вселити її та зобов»язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні квартирою № 88 по вул. Шевченка, 34 в с. Розсошенці Полтавського району та області, а саме надати їй ключі від вхідних дверей квартири.

Ухвалою суду від 09.07.2015 року за заявою позивачки ОСОБА_2 прийнято судом відмову від уточнених позовних вимог щодо вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою № 88 по вул. Шевченка, 34 в с. Розсошенці Полтавського району та області, закрито провадження у цій частині справи ( а. с. 210 211 т. 1 ).

23.01.2015 року відповідач позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивачки - відповідачки ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ( а. с. 216 219 т. 1 ), посилаючись на те, що провадженні Полтавського районного суду Полтавської області на розгляді знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до нього та про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, з якою він знаходився у шлюбі з 09.08.1999 року по 18.11.2014 року.

Від цього шлюбу у них є дитина : син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід з дитинства, який після розірвання шлюбу між ними проживає разом з ним в спірній квартирі.

Спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_2 жилою площею 16,4 кв.м., належить йому на праві приватної власності згідно договору дарування від 27.12.2004 року.

В даій спірній квартирі з 22.04.2008 року зареєстровані він - ОСОБА_3, колишня дружина - ОСОБА_2, та їх син - ОСОБА_5.

Весною 2009 року, вони були ще сім»єю перейшли жити з квартири АДРЕСА_3, в квартиру АДРЕСА_4, в якій йому належала 1/3 частки на праві приватної власності згідно акту приватизації, де вони спільно проживали до 07.03.2014 року.

Переселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_4 відбулося добровільно, за її згоди, без примусу.

Фактично, протягом п»яти років, а саме з 2009 по 2014 рік ОСОБА_2 за основним місцем проживання не проживала.

Положеннями ст. 107 ЖК України закріплено, що наймач або член його сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням від дня вибуття, незалежно від пред»явлення позову з цього приводу. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання ( повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, несплата комунальних платежів, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо ), на що вказує і п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за № 2.

Проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 наполягала на вселенні в неї своєї матері, проти чого він категорично заперечував. Після чергової суперечки з данного приводу в знак протесту 07.03.2014 року ОСОБА_2 залишила сім»ю, та перейшла проживати за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_3 до своєї матері. Дана обставина призвела до розірвання шлюбу, який було розірвано на підставі рішення Полтавського районного суду.

Залишивши квартиру АДРЕСА_4, ОСОБА_2 21.03.2014 року забрала з неї свої особисті речі, спільно нажите в шлюбі майно, та перевезла їх за місцем проживання своєї матері в с. Розсошенці, вул. Бригадна,1, а не за місцем реєстрації в квартиру АДРЕСА_2.

Даним поступком ОСОБА_2 визнала, що право проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 нею фактично втрачено.

Відповідно до п.4.ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. До поважних причин ст. 71 ЖК України закон відносить : призов на строкову військову службу або направлення на альтернативну ( невійськову ) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п»яти років перебування на військовій службі; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв»язку з навчанням ( учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо ), у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; влаштування дитини ( дітей ) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім»ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; виїзду у зв»язку з виконанням обов»язків опікуна чи піклувальника; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення.

Жодна з наведених причин не може слугувати підставою для визнання права проживання ОСОБА_3І в квартирі АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 317, 318 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб»єкти права власності с рівними перед законом.

Власник, згідно ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи питання можливості вселення необхідно враховувати факт розірвання шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Оскільки, відповідно до ст. 50 ЖК України спільне їх проживання в одній кімнаті не можливе, самостійно визначити порядок користування він не в змозі, необхідно також враховувати висновок судово-будівельної експертизи щодо можливих варіантів визначення порядку користування квартирою № 10 по вул. Шевченка, 20 в с. Розсошенці.

Прохав визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою № 10 по вул. Шевченка, 20 у с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області.

В судовому засіданні відпоівідач-позивач по зустрічному позову - ОСОБА_3 та його адвокат ( а. с. 157 158 т. 1 ) зустрічний позов підтримали та прохали задовольнити із викладених в ньому підстав, надавши и суду можливі докази на його підтвердження, та в подальшому надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності ( а. с. 105 т. 2 ).

Позивачка по первісному позову відповідачка по зустрічному - ОСОБА_2, спочатку зустрічний позов не визнала, а свій первісний позов підтримала, та ухвалою суду від 09.07.2015 року було прийнято її відмову від уточнених позовних вимог щодо вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою № 88 по вулиці Шевченка, 34 в с. Розсошенці Полтавського району та області ( а. с. 210 211 т. 1 ), але в подальшому надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, де зустрічні позовні вимоги визнала, а свій первісний позов прохала залишити без розгляду ( а. с. 104 т. 2 ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача по зустрічному позову, залучена ухвалою суду до участі у справі від 21.03.2016 року ( а. с. 86 ) ОСОБА_6 підтримала вимоги зустрічного позову та прохала задовольнити, про що надала заяву суду ( а. с. 106 т. 2 ).

Решта сторін у справі : відповідачка ОСОБА_4 та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - К%П «ЖКК с. Розсошенці Полтавського району» в засідання не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності по наявним матеріалам справи ( а. с. 30, 67 т. 2, 180, 194, 245 т. 1 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін за наявності від них відповідних заяв та по наявним матеріалам справи.

Судом встановлено обставини зазначені у зустрічному позові та вони повністю доводяться матеріалами справи на а. с. 220 - 227 т. 1, 56 61, 71 - 78 т. 2 ).

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовуються зустрічний позов, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідачем по первісному позову позивачем по зустрічному позову обставини вказані в його позові ним доведено, тому на підставі ст. 405 п. 4 ЦК України та ст. 50, 71 ЖК України позивачка по первісному позову - ОСОБА_2 втратила право користування спірною квартирою № 10 по вул. Шевченка, 20 с. Розсошенці Полтавського району, так як протягом року без поважних причин не проживала в ній. Крім того, в зв»язку із укладенням шлюбу відповідачем, тобто створенням нової сім»ї та врахуванням висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 1 від 12.02.2016 року, то враховуючи об»ємно-планувальне рішення однокімнатної квартири № 10…по вул. Шевченка, 20 с. Розсошенці Полтавського району, надати варіанти порядку користування об»єктом дослідження між : ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не представляється можливим ( а. с. 56 71 т. 1 ), тому спільне їх проживання в квартирі не можливе.

Щодо заяви позивачки по первісному позову ОСОБА_2 про залишення без розгляду її первісної позовної заяви, то дана заява підлягає задоволенню відповідно до ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України, оскільки це є її правом.

Керуючись ст. 27, 31, 60, 88, 207 ч. 1 п. 5, 208, 209, 214, 215, 218, 256, 294 ЦПК України, ст. 405 п. 4 ЦК України, ст. 71 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву позивачки по первісному позову ОСОБА_2 про залишення її позову без розгляду - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселенні в квартиру АДРЕСА_5 залишити без розгляду за заявою позивачки.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування квартирою № 10 по вулиці Шевченка, 20 у селі Розсошенці Полтавського району Полтавської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_7