ухвала

іменем україни

12 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського окружного адміністративного суду та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» - Бурки Валерія Володимировича на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 березня 2016 року (у частині, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції),

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Фермерського господарства «Бурка В.В.» (далі - ФГ «Бурка») звернулося до суду з позовом до Львівського окружного адміністративного суду та держави Україна в особі Державної казначейської служби України та просив суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ФГ «Бурка В.В.» 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Львівського окружного адміністративного суду, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського окружного адміністративного суду та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04 березня 2016 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В.В.» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди скасовано, питання про відкриття провадження у справі в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представника ФГ «Бурка В.В.» - Бурка В.В. просив скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 березня 2016 року у частині, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В іншій частині ухвала апеляційного суду не оскаржувалася.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у відкриті провадження у справі в частині позовних вимог до Львівського окружного адміністративного суду, суди попередніх інстанцій виходили з того, що така позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Доводи касаційної скарги щодо позбавлення позивача прав, гарантованих Конституцією України та не зазначення судами норм права, які забороняють звернення з даним позовом є необґрунтованими.

Так, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ст. 125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Таким чином, на сьогодні чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (ст. ст. 126, 129 Конституції України).

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Фермерського господарства «Бурка В.В.» - Бурки Валерія Володимировича відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04 березня 2016 року у частині, якою залишено без змін ухвалу суду першої інстанції, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик О.М. Ситнік