Провадження № 2/219/623/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2016

11 квітня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Фролової Н.М., при секретарі Соколовій О.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом, ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 213893,06 грн. за кредитним договором GOA0AN02002723 від 24.09.2007 року, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору GOA0AN02002723 від 24.09.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 52504,19 грн. на термін до 21.09.2012 року.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 52504,19 грн. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання перед банком не виконав у зв'язку з чим має заборгованість 213893,06 грн., яка складається з наступного: 29696,87 грн. - заборгованість за кредитом; 49537,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1587,96 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 133070,61 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № GOA0AN02002723 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Відповідно до умов поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконання зобов'язань за договором № GOA0AN02002723. Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання залишена без задоволення.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, а також наданих ним письмових поясненнях (а.с.131-134), в яких зокрема зазначає, що банком було проведено усі необхідні дії для подальшої реалізації авто, але на даний час авто не було реалізовано, у зв'язку з труднощами з подальшою реалізацією, а саме накладені арешти, які Банк намагається зняти. Щодо пропуску позовної давності зазначає, що згідно з п.5.1 Договору встановлено, що цей договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.7.1 набирає чинності з моменту його підписання сторонами, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлених касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Тобто, належним чином зобов'язання відповідач ОСОБА_2 не виконав і договір продовжує діяти до повного виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_2 Отже, банк правомірно звернувся з позовними вимогами до відповідачів. Щодо посилання відповідача ОСОБА_4 про те, що ним не було підписано договір поруки, зазначає, що банком до матеріалів позову долучено копія договору поруки, який підписаний відповідачем ОСОБА_4 та додана копія паспорту, який також підписаний відповідачем ОСОБА_4 власноруч. Тому посилання відповідача ОСОБА_4 про те, що ним не було підписано договору поруки не має прийматись судом до уваги. При укладенні кредитного договору та відповідно договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обовязкові умови договору. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й позичальник. При укладенні як кредитного договору так і договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Відповідно до п.11 договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання

зобов'язань за кредитним договором, п.12 порука за цим договором припиняється після

закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним

Договором. Кошти позичальнику були надані на термін до 21.09.2012 р., банк звернувся з

претензією до відповідачів в межах 5-ти річного строку. Отже банк правомірно просить

стягнути заборгованість з відповідачів. Щодо оригіналу кредитного договору зазначив, що він зберігається наразі в м. Донецьку, а в банку наразі наявна сканкопія цього договору.

Відповідач ОСОБА_2 не визнав позовні вимоги з підстав у наданих ним заперечень, в яких зокрема, зазначено, що з метою забезпечення виконання зобовязання по сплаті кредиту між сторонами було укладено договір застави б/н від 24.09.2007 р. У звязку з виниклою заборгованістю по сплаті кредиту з його боку 23.06.2009 р. позивач звернувся із позовом до нього до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою цього ж суду позовні вимоги Банку були залишені без розгляду. 25.05.2010 р. з метою погашення заборгованості та повного виконання зобовязань по кредитному договору згідно до договору застави від 29.09.2007р. між ним та Банком було укладено акт прийому автомобіля ВАЗ 21093, серія АН 0173 ВТ, рік випуску 2007 згідно до якого він передав, а Банк в свою чергу прийняв в рахунок погашення заборгованості та повного виконання зобовязань по укладеному договору кредиту даний автомобіль. Згідно звіту б/н щодо експертного оцінки транспортного засобу від 03.06.2010р., складеного експертом Банку ринкова вартість автомобіля складає 39 500 грн. Враховуючи той факт, що ним було передано свій автомобіль Банку в рахунок повного виконання своїх зобовязань перед Банком по кредитному договору вважає, що предявлення вказаного позову є незаконним. Банк як заставодержатель, отримавши від нього предмет застави ще 25.05.2010 року та оформивши вказану дію у вигляді акту приймання-передачі, як це передбачено договором застави унеможливив з'ясування обставин щодо розміру його заборгованості за вказаним кредитним договором, виконання якого було забезпечено договором застави та не вчинивши будь-яких дій, які б підтверджували отримання предмета застави на тимчасове зберігання, як це передбачено ст. 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) або повернення його, таким чином погодився на отримання застави в рахунок погашення заборгованості. Після передачі Банку свого автомобіля ще 25.05.2010р. позивач не предявляв до нього жодних претензій, аж до моменту предявлення даного позову 18.11.2015р., що відповідно лише підтверджувало його впевненість у відсутності до нього зі сторони позивача будь-яких вимог по сплаті кредиту. Вважає, що при поданні вказаного позову позивачем було пропущено строк позовної давності. Згідно наданого до суду Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останнім днем здійснення платежу було 08.06.2010р. у сумі 394,38 грн. Термін дії кредитного договору до 21.09.2012р. В той же час із даним позовом Банк звернувся до суду 18.11.2015р.. тобто з порушенням трирічного строку загальної позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Просив суд застосувати до цього позову наслідки спливу позовної давності згідно до ч.4 ст.267 ЦК України та відмовити у задоволенні даного позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 не визнав позовні вимоги з тих же підстав, а також зазначив, що відповідач ОСОБА_4 не підписувала договір поруки, за фактом підробки підпису в договорі поруки звернулася до правоохоронних органів та наразі розпочате досудове розслідування. Крім того, звернув увагу на те, що оригінал кредитного договору суду не представлений. ОСОБА_4 не було повідомлено про збільшення процентної ставки, у зв'язку з чим договір поруки є припиненим. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмові заперечення проти позову, в яких зокрема зазначено, що позовні вимоги пред'явлені до неї повинні бути залишенні без задоволення, з тих підстав, що договір поруки № GOA0AN02002723 вона не підписувала, підпис в ньому підроблений, у зв'язку з чим договір є нікчемним. Зазначає, що договір поруки є припиненим враховуючи положення ст.559 ЦК України. Крім того, просила застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір, відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 24.09.2007 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір GOA0AN02002723, згідно якого банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 24.09.2007 по 21.09.2012 включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 52504,20 грн. на наступні цілі: 39850,00 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,0 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № GOA0AN00002723 від 24.09.2007 р., договором особистого страхування № GOA0LК00002723 від 24.09.2007 р. на строк до 23.09.2008 у сумі2036,95 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 398,50 грн., та у розмірі 10184,75 грн. на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору (а.с.11-12; 144-146), факт укладення якого не заперечується сторонами.

23.06.2009 р. відповідач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ 21093 в рахунок погашення заборгованості за договором №GOA0AN02002723 від 24.09.2007 р. та заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ВАЗ 21093 (а.с.12-125).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2012 р. позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанка" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави залишено без розгляду. Заходи забезпечення позову скасовано (а.с.122).

Актом прийому передачі автомобіля від 25.05.2010 р. ОСОБА_2 передав автомобіль НОМЕР_1 та доручив ПриватБанку передати його на реалізацію по ринковій вартості та направити виручені кошти на погашення заборгованості (а.с.60).

Як вбачається зі звіту експертної оцінки транспортного засобу від 03.06.2010 р. ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату оцінки складає 39500 грн. (а.с.61-70).

Доказів щодо задоволення вимог кредитора шляхом реалізації даного автомобіля не представлено.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором GOA0AN02002723 від 24.09.2007 р. станом на 21.10.2015 р. ОСОБА_5 має заборгованість перед позивачем в сумі 213893,06 грн., яка складається з наступного: 29696,87 грн. - заборгованість за кредитом; 49537,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1587,96 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 133070,61 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом 26.11.2015 року (а.с.23).

Як вбачається з виписки з рахунку ОСОБА_2 останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено 08.06.2010 року в сумі 394,38 грн. (а.с.71-72).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачена позовна давність в один рік , зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Чинним законодавством статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, та правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором охоплюється дією саме цієї статті.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, враховуючи дійсний зміст наведених норм, суд може застосувати наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України та відмовити у позові з цих підстав, встановивши, що позивачем строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, при цьому судом враховано, що відповідачем під час розгляду справи заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Таким чином, позивач на який покладено обовязок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, не надав належних та допустимих доказів обставини щодо звернення до суду в межах визначених законодавством строків чи поважності причин через які цей строк пропущено, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у звязку зі спливом строку позовної давності.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № GOA0AN02002723 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 було укладено договір поруки (а.с.13). Відповідно до п.11 договору поруки встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання

зобов'язань за кредитним договором, п.12 порука за цим договором припиняється після

закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним

Договором. Відповідно до умов поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконання зобов'язань за договором № GOA0AN02002723 (а.с.7-10), однак доказів на підтвердження того, що відповідачі отримали зазначену вимогу не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-172цс12 від 20.02.2013 р., що набула сили правового висновку, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі : підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Як вбачається з договору поруки № GOA0AN02002723 від 24.09.2007 р. сплата відсотків за користування кредитом становить 1,43 % за місяць (а.с.13), тобто складає 17,16 % на рік. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором GOA0AN02002723 від 24.09.2007 р. станом на 21.10.2015 р. 01.02.2009 р. було підвищено процентну ставку до 27,48 %. Доказів на підтвердження того, що поручителя ОСОБА_4 було повідомлено про збільшення розміру процентної ставки не надано.

Одночасно, суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_4 щодо не підписування нею договору поруки та підробленого підпису в ньому, оскільки на підтвердження цього не надано належних доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 необхідно відмовити у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 13.04.2016 р.

Суддя:

Суддя Н.М.Фролова