Провадження № 2/201/4581/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у грудні 2015 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 14 квітня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір найму, згідно якого відповідач прийняв в строкове платне користування майно для здійснення підприємницької діяльності. В супереч умовам договору, відповідач не здійснював щомісячну плату за користування обладнанням. На час закінчення договору 17 жовтня 2014 року відповідач звернувся до позивача з проханням подовжити термін дії договору та надав відповідну розписку з зобов'язанням повернути обладнання до 20 листопада 2014 року. Станом на час подання позовної заяви майно позивачу не повернуто та кошти за користування не сплачені, у зв'язку з чим позивач просить зобов'язати позивача повернути майно та сплатити борг за користування майном, а також інфляційні втрати, та 3% річних.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача надав заяву в якій проти задоволення позову заперечував, просив справу розглянути без його участі, в задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, 14 квітня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір найму, згідно якого відповідач прийняв в строкове платне користування майно для здійснення підприємницької діяльності (а.с. 8).

Згідно наданої копії розписки від 17 жовтня 2014 року відповідач зобов'язався повернути отримане обладнання до 20 листопада 2014 року (а.с. 9).

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

У даній справі суд приходить до висновку про те, що факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду і факт не сплати позивачу щомісячних платежів за користування майном, оскільки позивачем не надано, а судом не встановлення належних та достатніх доказів на підтвердження не сплати сум за договором.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову повинні покладатися на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна та стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська В.В. Батманова