Справа № 462/6022/14 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/1512/16 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Ванівського О.М.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ДП Міністерства оборони України «Готель «Власта» - Максимонька Л.В., представника Міністерства оборони України - Боберського І.М., представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, прокурора Гальчинського С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2015 року задоволено позов Військової прокуратури Львівського гарнізону в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Власта», Міністерства оборони України до ОСОБА_4, про відшкодування майнової шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Власта» 433992 (чотириста тридцять три тисячі дев'ятсот дев'яносто дві) гривні 12 коп. майнової шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи. Вважає, що не дослідивши в судовому засіданні факт заподіяння шкоди та її розмір і ухваливши рішення про стягнення коштів лише на підставі вироку суду у кримінальній справі, районний суд грубо порушив вимоги ч.4 ст.61 ЦПК України. Вважає, що суд, пославшись в рішенні на ч.1 ст.134 КЗпП України, не застосував ч.1 ст.135-3 цього Кодексу, оскільки дані бухгалтерського обліку судом не досліджувались. Також зазначає, що при ухваленні рішення судом не враховано його майнового стану, що у нього на утриманні є неповнолітня дитина.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Військової прокуратури Львівського гарнізону в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Власта», Міністерства оборони України відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, Військова прокуратура Львівського гарнізону звернулася в суд з позовом в інтересах Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Власта», Міністерства оборони України до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 433992,12 грн., завданої вчиненням злочину.

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_4 на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Готель «Власта» 433992,12 грн. майнової шкоди, районний суд виходив з того, що такий розмір шкоди заподіяної позивачу відповідачем встановлений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 27.06.2014 року, який згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, так як вони зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що згідно вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 27.06.2014 року ОСОБА_4, у період з липня 2011 року по січень 2012 року, будучи службовою особою, - директором ДП МО України «Готель «Власта», тобто особою, яка на постійній основі обіймала посаду, пов'язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, достовірно знаючи, що роботи за договорами від 01.07.2011 №01/07/11-Пр, від 02.12.2011 №2/12/11 -Пр та від 01.07.2011 №49 підрядниками взагалі не виконувались, а за договорами від №25/10-ЛЗТБ/КБ-2, від 15.06.2011 №15/06/11-РР та від 21.01.2012 №21/01-ЛЗТБ/КБ2 виконані частково, умисно підписав та скріпив печаткою підприємства акти прийому-здавання проектно-кошторисної документації від №1 на суму 228000,00 грн. від 30.09.2011 №2 на суму 71684,40 грн., за грудень 2011 року №1/3 на суму 548901,60 грн., та акти приймання виконаних будівельних робіт № 1 за липень 2011 року на суму 42550,00 грн., №2 за липень 2011 року на суму 159505,00 грн., №4 за грудень 2011 року на суму 62297,71 грн., № 1 за січень 2012 року на суму 59993,00 грн., які містять завідомо неправдиві відомості щодо обсягів робіт, виконаних ТзОВ «ТРТІ» та ДП «Цемекс-Бетон», спричинивши ДП МО України «Готель «Власта» матеріальні збитки на загальну суму 433992,12 грн., що в двісті п'ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та завдав нематеріальної шкоди, яка виразилась у створенні штучної кредиторської заборгованості Підприємства перед ТзОВ «ТРТІ» на загальну суму 560348,76 грн.

За вчинення цих дій ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 366 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов'язані з обслуговуванням матеріальних цінностей на строк до трьох років зі сплатою штрафу в розмірі 5950 грн. в дохід держави та звільнено від відбуття покарання на підставі п. «в» ч. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що районний суд грубо порушив вимоги ч. 4 ст. 61 ЦПК України, оскільки вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 27.06.2014 року ОСОБА_4 не оскаржував, розміру встановленої даним вироком шкоди, яка була заподіяна ДП МО України «Готель «Власта», не оспорював та у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України на підставі належних та допустимих доказів не довів, що розмір заподіяної його неправомірними діями майнової шкоди є іншим.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, на думку судової колегії, і доводи апеляційної скарги у тій частині, що при ухваленні рішення судом не враховано його майнового стану, оскільки ні при поданні заяви про перегляд заочного рішення, ні при поданні апеляційної скарги жодних доказів, які б підтверджували його майновий стан, ОСОБА_4 не було подано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2015 року відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: