Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/422/15-ц Головуючий у 1-й інст. Руденко З. Б.
Категорія 47 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю.,

Григорусь Н.Й.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест Холдинг" до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" про визнання недійсним договору оренди землі

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроінвест Холдинг" (далі - ТОВ "Украгроінвест Холдинг" ) звернулось в суд з даним позовом. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що 20.11.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений та зареєстрований у встановленому порядку договір оренди належної останній, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 земельної ділянки площею 4.60 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

25.12.2009 року між вказаними сторонами була укладена додаткова угода до зазначеного договору, відповідно до якої строк дії договору оренди було продовжено до 2019 року.

Не дивлячись на існування вищевказаних угод, 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклала з іншою особою - Приватним акціонерним товариством "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" (далі - ПАТ "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана") ще один договір оренди той самої землі, яка перебуває в оренді у позивача.

Посилаючись на те, що на одну і ту ж саму земельну ділянку оформлені документи, які підтверджують право оренди, і надають обом суб'єктам господарювання право приступати до обробки земельної ділянки та отримувати з неї врожай, позивач просив визнати договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" недійсним, оскільки це договір порушує його права та суперечить вимогам законодавства.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки укладений 01.08.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" на земельну ділянку площею 4.60 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належить ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 15 червня 2004 року.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У апеляційній скарзі ПАТ "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана", посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановлене рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.ст.13-15 Закону України «Про оренду землі» (чинній на день укладення договору редакції) договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі.

Згідно ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача було спрямоване на укладення договору оренди.

Згідно ст.125 ЗК України ( в редакції від 31.03.2006р.) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

В чинній на час укладення оспорюваного договору оренди землі редакції вказаної статті передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції до 01.01.2013 року) - договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст.202 ЗК України (в редакції до 01.01.2013 року) Державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась у складі державного реєстру земель, що складався з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Ця ж стаття ЗК України в редакції від 07.07.2011 року передбачає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20.11.2006 року між відповідачкою ОСОБА_2, як власником земельної ділянки площею 4.60 га, та ТОВ "Украгроінвест Холдинг", як орендарем земельної ділянки, строком на 5 років був укладений договір оренди спірної земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2. Договір було зареєстровано у державному земельному кадастрі, про що у Державному реєстрі земель Ружинським відділенням Житомирської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" 27.11.2006 року було вчинено запис за № 65.

В подальшому, 25.12.2009 року між тими ж самими сторонами було укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої було визначено строк дії договору - 10 років. Ця угода також була зареєстрована Ружинським відділом Житомирської філії ДП "Центр державного земельного кадастру" про що у Державному реєстрі земель 25.12.2009 року було вчинено запис № 26.

Проте, отримуючи орендну плату від позивача, ОСОБА_2 01.08.2014 року уклала з ПАТ "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, яка передана в оренду позивачу.

Вирішуючи спір та встановивши факт існування одночасно двох правочинів щодо однакового об'єкту договору та зобов'язань, що суперечить законодавству України та породжує наслідки зобов'язань по двом договорам одночасно, суд першої інстанції за вказаних обставин, з посиланням на докази та навівши відповідні мотиви, обґрунтовано задовольнив позов.

Також, судом першої інстанції враховано правову позицію, яка викладена ВСУ у справі №6-162ц13.

Таким чином, доводи апеляційної скарги безпідставні і на правильність судового рішення не впливають. Апелянтом не надано доказів визнання недійсним, розірвання чи припинення дії договору оренди землі від 20.11.2006 року та додаткової угоди до нього від 25.12.2009 року, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ "Украгроінвест Холдинг" на час укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки між відповідачами.

Виходячи з вищенаведеного, судом першої інстанції при розгляді справи норми матеріального та процесуального права не порушені.

Колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування судового рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана" - відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді