Справа № 297/1056/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Берегівської міської ради про визнання не чинним рішення виконкому Берегівської міської ради та зобовязання укласти договір найму квартири,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Берегівський районний суд з позовом до виконавчого комітету Берегівської міської ради про визнання не чинним рішення виконкому Берегівської міської ради та зобовязання укласти договір найму квартири.

Свої вимоги мотивує тим, що з 1981 року вона постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. З 16 березня 1983 року вона зареєстрована в даній квартирі та несе всі витрати по утриманню даного помешкання. За весь час проживання позивача в квартирі АДРЕСА_1, ні житлово-експлуатаційна організація, ні виконком міської ради не висували до неї жодних претензій, таким чином, позивач вважає, що вони фактично визнають її право проживання та користування жилим приміщенням, хоча дане житло не закріплено за нею законодавчо та документально, що позбавляє позивача права на реєстрацію в ньому та в подальшому приватизувати займане житло.

В середині 2015 року позивачка прийняла рішення про приватизацію своєї квартири, тому звернулася до виконкому Берегівської міської ради щоб укласти договір найму на зазначену квартиру, однак рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради № 22 від 29.01.2016 року їй було відмовлено в укладанні договору найму на вищевказану квартиру, у звязку з тим, що в неї відсутні підтверджуючі документи на законне використання (проживання) у комунальній житловій квартирі. Вважає вказане рішення відповідача незаконним та просить його скасувати, а також зобовязати відповідача укласти з нею договір найму на вказану квартиру.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просять задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі та прийняти рішення за наявними в матеріалах справи документами.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Житлового кодексу України, жиле приміщення надається громадянам у межах норм житлової площі. Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира).

Частинами 1 та 2 ст. 61 Житлового кодексу України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок - ст. 63 ЖК УРСР.

Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, суд повинен зясувати, зокрема: чи було це призначення постійним місцем їх проживання, тривалістю часу їх проживання.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Як вбачається з вищезазначених доказів, спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача.

Суд вбачає, що саме відсутній ордер на зайняття квартири АДРЕСА_1, який міг би підтвердити право позивача на користування житлом, позбавляє можливості поновити свої права шляхом звернення до виконкому Берегівської міської ради, оскільки остання має обмеженні повноваження. Таким чином, її порушене право потребує захисту. В зв`язку з тим, що позивач вселився в спірне житло та проживає в ньому правомірно, тому є достатні підстави для визнання за позивачем права на користування займаним житлом. Як наслідок, підлягає задоволенню вимога про зобов'язання до укладення договорів найму, з огляду на те, що право на користування житлом виникає з рішення, а не ордеру.

Як вбачається з положень ст. 15 Житлового кодексу України саме до компетенції виконавчих комітетів міських рад належить право на прийняття рішення про надання жилих приміщень та право на видачу ордерів.

Частиною 1 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України).

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 55 Конституції України, ст. ст. 15, 48, 61, 63 ЖК України, п. 2, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, п. 9 Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", ст.ст. 10, 57-60, 61, 64, 174, 197 ч. 2, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Скасувати рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради №22 від 29.01.2016 року «Про укладення договорів найму» в частині відмови ОСОБА_1 в укладенні договору найму на квартиру №3, яка розташована за адресою м. Берегове, вул. Мужайська, 109, Закарпатської області.

Зобов'язати виконавчий комітет Берегівської міської ради укласти із ОСОБА_1 договір найму квартири №3, по вулиці Мужайська, 109 у місті Берегове.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_2.