УхвалА

іменем україни

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., ЖуравельВ.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у період з грудня 2014 року по квітень 2015 рік між ним та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено сім строкових договорів банківського вкладу на різні суми. Вказував, що на його неодноразові звернення щодо повернення вкладів, строк дії яких закінчився, банк не реагував. Крім того, банком, починаючи з 11 серпня 2015 року, припинено нарахування процентів за вищевказаними договорами.

Оскільки дані договори є строковими, а неповернення банком депозитних коштів суперечить законодавству та обов'язку банка повернути вкладникові депозити, ОСОБА_4 просив суд стягнути з ПАТ «Дельта Банк» кошти за банківськими вкладами, інфляційні витрати та 3 % річних за весь час прострочення, а також зобов'язати банк нарахувати та виплатити проценти за час користування коштами вкладу.

Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосовуються положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах, нормами якого визначено спеціальну процедуру задоволення вимог до банку, у якому введено тимчасову адміністрацію на виведення з ринку або його ліквідацію.

Оскільки з 2 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, а з 2 жовтня 2015 року розпочато процедуру його ліквідації, то банк фактично позбавлений можливості здійснювати задоволення вимог вкладників та інших його кредиторів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2001цс16 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При цьому посилання на обов'язкові до застосування правові позиції Верховного Суду України, висловлені в інших постановах, безпідставні, оскільки стосуються інших фактичних обставин у справі, а саме банків, в яких не запроваджувалось система гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний