Справа № 488/312/14-ц
Провадження № 2/488/27/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.05.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого по справі судді - Безпрозванного В.В.,

при секретарях судового засідання - Чуб (Копійка) Т.О., Харитоновій І.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором грошової позики та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору грошової позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, та збільшивши розмір позовних вимог, остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 05.04.2013 року, яка станом на 05.02.2016 року з врахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції складає 100786,90 грн., та судовий збір в розмірі 1007,97 грн.

В обґрунтування позову вказував, що 05.04.2013 року надав ОСОБА_2 для особистих потреб в борг грошові кошти в розмірі 60000,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути не пізніше 05.07.2013 року, про що склав письмову розписку. З середини липня 2013 року ОСОБА_5 неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, але на час звернення із позовом до суду ОСОБА_2 грошову позику не повернув, у добровільному порядку виконати боргове зобов'язання відмовляється, що обумовило звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

03.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому просив визнати недісним договір грошової позики від 05.04.2013 року.

Зустрічний позов обгрунтовано тим, що 04.04.2013 року ОСОБА_5, будучи власником підприємства ТОВ "Аллюр-Транс", в якому ОСОБА_2 працював водієм, змусив останнього виїхати у відрядження в м. Одеса на несправному вантажному автомобілі НОМЕР_1. Несправність транспортного засобу полягала у несправності гальмів на причепі, тому з цієї причини ОСОБА_2 не розписувався в подорожньому листі за прийняття автомобіля та здачу автомобіля механіку фірми. По дорозі в м. Одесу через відсутність гальм на причепі сталася дорожньо-транспортна пригода, за результатами якої співробітники ДАІ, що приїхали разом із ОСОБА_5, з невідомих причин не склали протокол та не викликали агентів страхової компанії, а лише взяли з ОСОБА_2 розписку про те, що він не має до них ніяких претензій. Наступного дня, тобто 05.04.2013 року, ОСОБА_5 у своєму робочому кабінеті змусив ОСОБА_2 написати фиктивну розписку про позику в сумі 60000,00 грн., пояснюючи такі дії чистою формальністю, щоб він не звільнився з роботи поки транспортний засіб не відремонтують. Але насправді ОСОБА_2 гроші в борг у ОСОБА_5 не брав, тому просив визнати договір грошової позики недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав. В запереченнях від 16.06.2014 року вказував, що головним доказом того, що ОСОБА_2 отримав від позивача в борг 60000,00 грн., є складена відповідачем розписка. Вважав, що всі заперечення ОСОБА_2 це лише намагання позичальника уникнути відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Позивач ОСОБА_5 в своїй заяві просив розглядати справу без його участі. Незважаючи на визнання явки позивача до суду обов'язковою, позивач у судове засідання для надання пояснень по суті спору не з'явився.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_4, ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_5 не визнали, зустрічний позов підтримали, просили визнати договір грошової позики недісним. В запереченнях на позов від 07.03.2014 року ОСОБА_2 вказував, що розписка написана ним, але гроші в сумі 60000,00 грн. від ОСОБА_5 він не отримував, а розписку написав за примусом позивача, який був власником автотранспортного підприємства, де він працював водієм..

Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, а також покази свідків, суд вважає позов ОСОБА_5 таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 обгрунтованим з наступних підстав.

В процесі судового розгляду справи встановлено, що 05.04.2013 року ОСОБА_2 власноруч написав розписку про отримання від ОСОБА_5 в борг 60000,00 грн. строком на три місяці.

Посилаючись тільки на зазначений факт, без обгрунтування існуючих між сторонами взаємовідносин та обставин, за яких ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 у борг 60000 грн., позивач та його представник ОСОБА_1 вважають доведеним факт укладання договору грошової позики та просять із врахуванням індексу інфляції та 3% річних стягнути з ОСОБА_2 100786,90 грн. та сплачений судовий збір.

Всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України ОСОБА_5 та його представник, на переконання суду, не довели ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

В той же час, суд вважає доведеним ті обставини, за яких оспорюваний правочин у відповідності до вимог ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 231 та ст. 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи із правових позицій постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63 цс 13, суд визнає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Разом з тим, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документу, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

З представленої суду розписки від 05.04.2013 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_5 у борг 60000 грн. строком на три місяця.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечував складання зазначеної боргової розписки, але послідовно спростовував сам факт отримання від ОСОБА_5 60000 грн. Посилався на складання розписки проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього з боку власника автопідприємства ОСОБА_5.В. психічного тиску з метою відшкодування матеріальних збитків внаслідок ДТП та пошкодження належної ОСОБА_5 несправної вантажівки, якою відповідач управляв на вимогу позивача під загрозою звільнення.

Аналіз досліджених судом доказів дає підстави для висновку, що оспорюваний правочин вчинений ОСОБА_2 проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку власника ТОВ "Аллюр-Транс" ОСОБА_5, а відтак на підставі ч. 1 ст. 231 ЦК України зазначений правочин визнається судом недісним з моменту його вчинення.

В процесі судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 без укладення трудового договору працював водієм вантажного автотранспорту в ТОВ "Аллюр-Транс", зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1. Засновником та керівником зазначеного автотранспортного підприємства з 29.12.2004 року був позивач ОСОБА_5

Зазначені обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копією виданого 04.04.2013 року посвідчення про відрядження водія "Аллюр-Транс" ОСОБА_2 до підприємства "Сандора" в с. Миколаївське з метою перевозки вантажів, копією подорожного листа вантажного автомобіля НОМЕР_2, НОМЕР_3, від 01.04.2013 року серії О1 ПЗС № 081788, виданого на ім'я ОСОБА_2, копією подорожного листа на цей же вантажний автомобіль від 04.04.2013 року серії О1 ПЗС № 081799 на ім'я водія ОСОБА_2 за маршрутом "Сандора-Миколаїв-Одеса", та копіями документів із кримінального провадження, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що теж працювали з водієм ОСОБА_2 в ТОВ "Аллюр-Транс" та їм відомо про ДТП, яке відбулося 04.04.2013 року за участю вантажівки відповідача на дорозі "Миколаїв-Одеса", та про боргову розписку, яку власник автопідприємства ОСОБА_5 примусив ОСОБА_2 написати з метою відшкодування збитків.

Зазначені свідки доповнили, що вимагання від водіїв аналогічних розписок завжди застосовувалося власником підприємства ОСОБА_5, який не укладав із водіями трудових договорів та систематично не виплачував працівникам заробітну плату.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спростовували свою присутність при складанні відповідачем ОСОБА_2 боргової розписки від 05.04.2013 року та передачі ОСОБА_5 відповідачу в борг на 3 місяці 60000 грн. Зазначені свідки пояснили, що під натиском позивача ОСОБА_5 були вимушені підписатися в розписці ОСОБА_2

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд неодноразово попереджав представника позивача ОСОБА_1 про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, викликав позивача ОСОБА_5 в суд та пропонував надати письмові заперечення по викладеним у зустрічній позовній заяві обставинам.

Однак всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач ОСОБА_5 та його представник фактично ухилилися від виконання зобов'язання довести безпідставність зустрічних позовних вимог.

На переконання суду, такі дії позивача та його представника також підтверджують, що розписка ОСОБА_2 від 05.04.2013 року, яку складено відповідачем наступного дня після ДТП, є результатом психічного тиску з боку ОСОБА_5 з метою відшкодування матеріальних збитків внаслідок ДТП. Зазначена розписка не підтверджує реального характеру договору грошової позики, тому не визнається судом як належний доказ укладання такого договору та передачі позичальнику 60000 грн.

Та обставина, що керівник ТОВ "Аллюр-Транс" ОСОБА_5 не укладав із водіями підприємства трудових договорів та договорів про матеріальну відповідальність за матеріальну шкоду, на погляд суду, також обумовлена рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 23.08.2012 року по цивільній справі за позовом ТОВ "Аллюр-Транс" до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, за яким відмовлено у задоволенні позову, оскільки на водіїв не може бути покладено матеріальну відповідальність (стягнення повної вартості ремонтних робіт автотранспортних засобів) з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України (справа № 22-ц/1490/2525/12).

Таким чином, суд вважає доведеним, що 04.04.2013 року договір грошової позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 фактично не укладався, тому зазначений правочин судом визнається недійсним з моменту складання боргової розписки.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. ст. 88, 89 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 208-209, 212-215 та 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором грошової позики - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору грошової позики недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір грошової позики, укладений у формі розписки 05 квітня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, за яким ОСОБА_5 передав у борг ОСОБА_2 строком на 3 місяці 60000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 121,80 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Безпрозванний