УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Миколаївського обласного військового комісаріату про визнання дій протиправними та покладення обов'язку вчинити певні дії, за касаційними скаргами ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2016 року, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив під час розгляду справи, та остаточно просив:

- зобов'язати Миколаївський обласний військовий комісаріат (далі - МОВК) внести виправлення до його особової пенсійної справи, військового квитка, трудової книжки, зазначивши початок його військової діяльності та служби з 05 серпня 1944 року, на відміну від зазначеного у документах - з 15 серпня 1946 року;

- присвоїти йому чергове військове звання капітана 1-го рангу, внаслідок того, що йому 04 травня 2007 року надано статус учасника бойових дій, та внести відповідні відомості до його військового квитка.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що з 17 вересня 1944 року по 15 серпня 1946 року він проходив навчання у Владивостоцькому військово-морському підготовчому училищі (далі - ВВМПУ, училище), проте цей період йому протиправно не зараховано до військової служби та загального стажу роботи.

Посилаючись на вказане вище, позивач вважав, що відповідачем у порушення вимог чинного законодавства не внесені відомості про навчання в училищі та відомості про чергове військове звання у його особову пенсійну справу, трудову книжку та у військовий квиток, у зв'язку із чим просив задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 11 квітня 2016 року про виправлення описки, закрито провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_5 про зобов'язання відповідача внести зміни до особової пенсійної справи щодо початку військової діяльності та в частині зобов'язання присвоїти чергове військове звання.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2016 року відхилено, а вказану ухвалу залишено без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2016 року задоволено частково, рішення в частині вирішення позовних вимог до МОВК про внесення змін до військового квитку скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом адміністративної юрисдикції, таким чином, є публічно-правові спори, в яких хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів охоплює всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення (ч. 2 ст. 4 КАС України).

За вимогами з п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми процесуального та матеріального права, які їх регулюють, врахував роз'яснення, викладені у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», та вмотивовано погодився із висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання внести зміни до особової пенсійної справи позивача щодо початку військової діяльності (як спір фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат), а також в частині зобов'язання присвоїти чергове військове звання капітану І рангу.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо внесення виправлень у трудову книжку, апеляційний суд правильно керувався вимогами п. п. 2.6, 2.8, 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, та відповідними положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої Постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, дійшовши обґрунтованого висновку, що МОВК не наділений повноваженнями щодо внесення виправлень до трудової книжки.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до МОВК про внесення змін до військового квитку із закриттям в цій частині провадження у справі, апеляційний суд врахував вказані вище вимоги закону та зміст позовних вимог ОСОБА_5 дійшовши обґрунтованого висновку, що спір в цій частині повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а не цивільного, оскільки мета внесення виправлень у військовий квиток, як і розрахунок проходження військової служби, не мають правового значення для визначення юрисдикції спору, який є публічно-правовим.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2016 року, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун