Номер провадження: 22-ц/785/3520/16
Головуючий у першій інстанції Кожокар Т. Я.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Козак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу рухомого майна дійсним, визнання права власності на транспортний засіб, звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 2 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернувшись 14 серпня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказали, що 1 вересня 2006 року передали ОСОБА_5 6000,00 доларів США в рахунок купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «Nissan» моделі «Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1, а ОСОБА_5 видав довіреність на право керування та розпорядження автомобілем. В ході експлуатації транспортного засобу такий був затриманий в порядку арешту майна боржника ОСОБА_5 перед стягувачем ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості. Посилаючись на вказані обставини, вважаючи себе власниками автомобіля, позивачі просили визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Nissan» моделі «Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 12 червня 2010 року між ОСОБА_5 та ними ОСОБА_3, ОСОБА_4; визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль, звільнити автомобіль з-під арешту, накладеного постановою від 19 лютого 2015 року державного виконавця ВДВС Саратського РУЮ Одеської області (а.с.2-3).

Відповідач ОСОБА_5 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечував проти задоволення вимог (а.с.53-54).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 2 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.83-86).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 договору купівлі-продажу транспортного засобу та, відповідно, законних підстав набуття ОСОБА_4 права власності на транспортний засіб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, встановлено, що автомобіль марки «Nissan» моделі «Maxima», 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3, виданим Білгород-Дністровським МРЕВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 28 квітня 2006 року (а.с.7).

1 лютого 2007 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися (продавати, обмінювати, проходити техогляд, знімати з обліку в органах ДАІ, здавати в оренду, страхувати) належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3, виданого Білгород-Дністровським МРЕВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 28 квітня 2006 року, транспортним засобом автомобілем марки «Nissan» моделі «Maxima», 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність видана терміном на три роки та дійсна до першого лютого 2010 року. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. 1 лютого 2007 року за реєстровим №559 (а.с.9).

12 червня 2010 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3, ОСОБА_4 представляти його інтереси в будь-яких установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, з питань, що стосуються експлуатації та розпорядження від його імені та в його інтересах належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3, виданого Білгород-Дністровським МРЕВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 28 квітня 2006 року, транспортним засобом автомобілем марки «Nissan» моделі «Maxima», 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність видана терміном на десять років та дійсна до 12 червня 2020 року. Довіреність посвідчена нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Сулаковим І.І. 12 червня 2010 року за реєстровим №1281 (а.с.10).

13 квітня 2015 року транспортний засіб затримано в порядку розшуку згідно постанови №45856746 від 19 лютого 2015 року державного виконавця ВДВС Саратського РУЮ Одеської області в порядку примусового виконання виконавчого листа №2-18, виданого Саратським районним судом Одеської області 23 березня 2012 року на стягнення з ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості в сумі 53314,43 грн. (а.с.11-114).

14 серпня 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з вимогою про визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 12 червня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, визнання за ОСОБА_4 права власності на транспортний засіб.

Право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4.5 ст.203 ЦК України).

Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України).

Таким чином, для договору купівлі-продажу транспортного засобу обов'язковою є письмова форма.

Купівля-продаж є двостороннім правочином.

Представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає, зокрема, на підставі договору (ст.237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ст.244 ЦК України).

Довіреність є документом, що підтверджує особу і повноваження представника на право вчиняти правочин з третіми особами від імені та в інтересах довірителя. Довіреність - односторонній правочин, в якому висловлено волю однієї особи (довірителя). Згода представника на видачу довіреності не потрібна, однак він має право відмовитись від виконання дій, на які його уповноважує доручення.

Представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності (п.1 ч.1 ст.248 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що спірний транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_5 Тільки ОСОБА_5 належать права володіння, користування, розпорядження належним йому транспортним засобом як майном. Реалізуючи права власника на власний розсуд, ОСОБА_5 1 лютого 2007 року, а потім 12 червня 2010 року вчинив односторонній правочин, а саме на підставі усного договору доручення у 2007 році з повіреним ОСОБА_3, а потім у 2010 році з повіреними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уповноважив останніх представляти його інтереси в будь-яких установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, з питань, що стосуються експлуатації та розпорядження від його імені та в його інтересах належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3, виданого Білгород-Дністровським МРЕВ ДАІ ГУМВС України в Одеській області 28 квітня 2006 року, транспортним засобом автомобілем марки «Nissan» моделі «Maxima», 1989 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Довіреність (односторонній правочин) посвідчено 1 лютого 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. за реєстровим №559, строком дії довіреності до 1 лютого 2010 року. Дійсність довіреності не оскаржено, таку не скасовано (а.с.9).

Довіреність (односторонній правочин) посвідчено 12 червня 2010 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Сулаковим І.І. за реєстровим №1281, строком дії довіреності до 12 червня 2020 року. Дійсність довіреності не оскаржено, таку не скасовано (а.с.10).

Таким чином, 1 лютого 2007 року, а потім 12 червня 2010 року ОСОБА_5 висловив свою волю щодо визначення осіб як то ОСОБА_3, ОСОБА_4 і наділення їх правом розпорядження від його імені належним йому майном. Ні правочин 1 лютого 2007 року, ні правочин 12 червня 2010 року не створив переходу права власності на транспортний засіб від ОСОБА_5 до ОСОБА_3 чи ОСОБА_4, останні не набули права володіння, користування, розпорядження на спірний транспортний засіб. Купівля-продаж як двосторонній правочин є погоджена дія двох осіб. 1 лютого 2007 року, рівно як і 12 червня 2010 року мала місце дія однієї особи, а саме ОСОБА_5 (видача довіреності), і не було погодженої дії двох чи більше осіб, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на припинення і, відповідно, набуття цивільного права власності на транспортний засіб та цивільного обов'язку, обумовленого цим правом.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що 12 червня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 вчинили правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Надана ОСОБА_3, ОСОБА_4 розписка про отримання ОСОБА_5 за автомобіль грошових коштів в сумі 6000,00 доларів США, еквівалентних 30000,00 грн., не є передбаченою пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України письмовою формою договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с.6).

ОСОБА_3, ОСОБА_4 суду не обґрунтували, чому 1 лютого 2007 року чи 12 червня 2010 року було посвідчено довіреність, а не договір купівлі-продажу транспортного засобу, чому не було вчинено таких дій в подальшому.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають таким, рішення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, ухвалено з дотриманням норм процесуального права. Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 2 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю третіх осіб публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу рухомого майна дійсним, визнання права власності на транспортний засіб, звільнення майна з-під арешту - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Н.Д.Плавич