АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/1300//2016 Єдиний унікальний номер справи: 667/4056/15-ц
Головуючий в І інстанції Стамбула Н.В.
Доповідач Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

секретар Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження (третейської угоди) недійсними,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 28 березня 2008 року між ним і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту, відповідно до умов якого банк надав йому 25700 доларів США зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення коштів до 27 березня 2023 року. У забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між Банком та позивачем в той же день укладено договір іпотеки №02-23-Ф080341К-596, за умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1. В пунктах 6.2 Кредитного договору та 5.2 Договору іпотеки було внесено третейські застереження, відповідно до яких у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що мають право передати на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків будь-який спір, що виникає з договірних правовідносин. Посилаючись на те, що третейські застереження, що внесені до пункту 6.2 Кредитного договору та до пункту 5.2 Договору іпотеки є несправедливими, та такими, що суперечать чинному законодавству, а розгляд справи в порядку третейського судочинства суттєво обмежує його права захищати свої інтереси, оскільки він позбавлений можливості належним чином захищати свої права згідно з положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного процесуального кодексу України, просив визнати недійними третейські застереження.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним третейське застереження, яке внесено до пункту 6.2 Кредитного договору №Ф080341К від 28.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк». Визнано недійсним третейське застереження, яке внесено до пункту 5.2 Договору іпотеки № 02-23-Ф08034К-596 від 28.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк».

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4, зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_2 та представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 березня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено договір кредиту № Ф080341К, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25700 доларів США у тимчасове користування зі сплатою 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення коштів до 27 березня 2023 року.

У забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між Банком та позивачем в той же день укладено договір іпотеки №02-23-Ф080341К-596, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Пунктом 6.2 кредитного договору та пунктом 5.2 Іпотечного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцевим В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду справи вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або ОСОБА_5 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам

Як розяснив Пленум Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини 1 статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі і споживачів послуг банку, оскільки вирішення спору між сторонами в таких справах не відноситься до компетенції третейських судів.

На час укладання договору кредиту (28 березня 2008 року) ОСОБА_6 України «Про третейські суди» не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

ОСОБА_6 набрав чинності лише 12 березня 2011 року, а тому підстави для визнання недійсними окремих положень договору кредиту та договору іпотеки, які містять третейське застереження відсутні.

Разом з тим в силу п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейськими судами», яким передбачено, що після набрання чинності цим законом третейські суди припиняють розгляд справ у справах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитні спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься вмотивована ухвала, спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, зокрема і під час виконання цього договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 16 Закону «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не може бути предметом третейського розгляду.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просив визнати недійсним третейське застереження, що міститься у п. 6.2 Договору кредиту № Ф080341К від 28.03.2008 року та п.5.2 Іпотечного договору № 02-23-Ф080341К-596 від 28.03.2008 року посилаючись на несправедливість третейського застереження внесених у п. 6.2 кредитного договору та п. 5.2 Договору іпотеки, оскільки, на думку позивача, всупереч принципу сумлінності їх слідством є істотний дисбаланс прав і обовязків на шкоду споживачів.

Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про третейські суди» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За змістом частин 1, 4 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року в справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзацу сьомого, одинадцятого ст. ст. 2, 3, п. 9 ст. 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст.17 ЦПК України, ст.12 ГПК України, ст.6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22 , ст. 64 Конституції України ).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз.5 ч.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Таким чином, третейська угода (застереження) про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Отже, третейське застереження, яке міститься у п. 6.2 кредитного договору та п. 5.2. іпотечного договору, узгоджується з вимогами законодавства, чинного на час укладення вказаної угоди.

Позивачем не доведено наявність несправедливих умов третейської угоди, яка встановлює істотний дисбаланс прав на користь Банку, оскільки дана третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду, в розумінні ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не суперечить принципу добросовісності, є одним із способів реалізації права ПАТ «Укрсоцбанк» на захист своїх прав.

На підставі викладеного, доводи позивача щодо обмеження його прав на судовий захист своїх інтересів, в результаті передбаченого в кредитній угоді третейського застереження, є безпідставним, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження (третейської угоди) недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_1