Справа № 369/8728/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3355/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 31.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Мельника Я.С., Волохова Л.А.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 01 липня 2014 року він обіймав посаду начальника управління промислової безпеки екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі ПАТ НАК «Нафтогаз України»).

У період з 16 січня по 24 квітня 2015 року він був тимчасово непрацездатним і перебував на лікуванні.

Після закінчення періоду непрацездатності, а саме: 27 квітня 2015 року, він вийшов на роботу, що підтверджується його підписом в журналі місцевих відряджень.

З 08 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв. він перебував на робочому місці і виконував свою роботу, проте стан його здоровя різко погіршився і о 18 год. 30 хв. він був госпіталізований до хірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 5, де перебував на стаціонарному лікуванні з 27 квітня по 16 липня 2015 року.

Наказом від 22 травня 2015 року його було звільнено із займаної посади на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України у звязку із незявленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Посилався на те, що період його непрацездатності переривався у звязку із виходом на роботу 27 квітня 2015 року, а отже, звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства.

Крім того, внаслідок незаконного звільнення були порушені його нормальні життєві звязки, що завдало йому моральної шкоди.

Враховуючи наведене, просив скасувати наказ голови правління ПАТ НАК «Нафтогаз України» від 22 травня 2015 року про звільнення його із займаної посади, поновити його на посаді начальника управління промислової безпеки екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз України», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39 452 грн. 76 коп. та 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним 27 квітня 2015 року службових обовязків та здійснення ним обсягу роботи, передбаченого посадовою інструкцією, відтак у період з 16 січня по 22 травня 2015 року не приступав до виконання своїх службових обовязків внаслідок тимчасової непрацездатності, а отже, перебіг чотиримісячного строку тимчасової непрацездатності, що слугував підставою для звільнення, не переривався.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 липня 2014 року ОСОБА_2 обіймав посаду начальника Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз України».

Згідно з копіями листків непрацездатності позивач у період з 16 січня по 24 квітня 2015 року перебував на лікарняному внаслідок тимчасової непрацездатності, день виходу на роботу ОСОБА_2 було визначено 25 квітня 2015 року.

З копії журналу обліку відвідувачів адміністративного будинку ПАТ НАК «Нафтогаз України» та копії журналу місцевих відряджень Управління охорони праці та екології ПАТ НАК «Нафтогаз України» вбачається, що 27 квітня 2015 року ОСОБА_2 був присутній на роботі з 08 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв., після чого поїхав до лікарні, що підтверджується його підписом у вказаних журналах.

Відповідно до довідки Київської міської клінічної лікарні № 5 ОСОБА_2 звернувся до приймального відділення лікарні 27 квітня 2015 року о 18 год. 20 хв. та був госпіталізований в хірургічне відділення в ургентному порядку з діагнозом гострий холецистопанкреатит.

З табеля обліку робочого часу працівників департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз Україна» за квітень 2015 року вбачається, що 27 квітня 2015 року ОСОБА_2 перебував на лікарняному та був звільнений від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з наказом голови правління НАК «Нафтогаз України» від 22 травня 2015 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ПАТ НАК «Нафтогаз України» від 29 вересня 2015 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації було постановлено дати згоду на розірвання трудового договору з начальником управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ОСОБА_2 на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України у звязку з незявленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

За положеннями п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний у звязку з незявленням працівника на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

При цьому вказана норма не містить умови про те, що вихід на роботу хоча б на один день, який перериває чотиримісячний строк, зараховується лише в тому випадку, коли працівник виконав певний обсяг роботи, передбачений посадовою інструкцією.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось відповідачем, що ОСОБА_2 був присутній на роботі 27 квітня 2015 року з 08 год. 30 хв. до 15 год. 10 хв.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на письмові пояснення щодо обставин зявлення на роботі ОСОБА_2 27 квітня 2015 року, наданих начальником управління охорони праці та екології ПАТ НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_3, заступником начальника управління начальником відділу управління охорони праці та екології ОСОБА_4, а також на обставини, викладені в запереченнях ПАТ НАК «Нафтогаз України» на позовну заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_2

З указаних пояснень та заперечень вбачається, що ОСОБА_2 протягом часу перебування на роботі в день 27 квітня 2015 року не отримував ніяких виробничих завдань та доручень від свого керівництва, питань щодо обсягу робіт та інших виробничих завдань не ставив, а отже, до виконання своїх посадових обовязків не приступав.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що зявлення на роботі працівників ПАТ НАК «Нафтогаз України» зараховується як робочій час тільки після отримання від безпосереднього керівництва виробничих завдань та доручень, з необхідністю підтвердження їх виконання.

Колегія суддів приходить до висновку, що неотримання ОСОБА_2 від керівництва виробничих завдань в день виходу на роботу після тимчасової непрацездатності не може бути доказом невиконання ним своїх службових обовязків та підставою для не зарахування зазначеному працівникові 27 квітня 2015 року як робочого дня.

Крім того, період тимчасової непрацездатності в межах якої позивача було звільнено з посади переривався, а тимчасової непрацездатності, яка характеризується безперервністю та відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору з працівником, у ситуації, що мала місце із позивачем, не існувало.

Даючи оцінку наявності передбачених п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підстав для звільнення позивача з посади, колегія суддів вважає, що зазначена норма передбачає, що період тимчасової непрацездатності протягом якого працівник не з'являвся на роботу, окрім того, що повинен перевищувати чотири місяці повинен також бути безперервним, тобто не поділяється на робочі та вихідні дні. Такий підхід до трактування згадуваної норми узгоджуються із практикою її застосування судом касаційної інстанції, зокрема, ухвалою ВАС України від 29.06.2010 року по справі № К-50829/09.

Відповідачем всупереч вимог підпункту "а" параграфа 2 Конвенції МОП № 158 від 22.06.1982 року про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яким встановлено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві, ст. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому заперечення відповідача, спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника (постанова Верховного Суду України по справі № 6-33цс14 від 21.05.2014 р.).

Отже, наказ голови правління ПАТ НАК «Нафтогаз України» від 22 травня 2015 року про звільнення позивача із займаної посади начальника управління промислової безпеки екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ НАК «Нафтогаз України»є незаконними та підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на попередній посаді.

Підлягає також до задоволення позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при цьому колегія суддів погоджується з розрахунком наданому позивачем у позовній заяві в сумі 39 452 грн. 76 коп.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 10 000 грн. підлягають до часткового задоволення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що внаслідок незаконного звільнення позивачу завдано моральних страждань, це порушення призвело до втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням вимог розумності та справедливості, глибини душевних страждань, колегія вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має становить 1 000 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішень в частині вимог про поновлення на роботі працівника.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Скасувати наказ голови правління ПАТ НАК «Нафтогаз України» від 22 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника управління промислової безпеки екології та надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Стягнути ПАТ НАК «Нафтогаз України» (01601 м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 , п/р 1 АТ «Ощадбанк», код банку 300465, код ЄДРПОУ банку 00032129) на користь ОСОБА_2 (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, ЖК «Чайка», АДРЕСА_1) - 39 452 (тридцять девять тисяч чотириста пятдесят дві) грн. 76 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 000 (одну тисячу) грн.. моральної шкоди, а всього 40 452 (сорок тисяч чотириста пятдесят дві) грн. 76 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: