АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Посилалася на те, що вона є людиною похилого віку, проживає одна, часто хворіє і потребує стороннього догляду. У звязку з цим вона попередньо домовилась зі своєю онукою ОСОБА_3 про те, що остання буде її доглядати, забезпечувати харчуванням, утримувати квартиру в належному стані, а вона в свою чергу має відписати їй ? частку належної їй на праві власності квартири №2, яка розташована в будинку №22 по вулиці Кишинівській в м.Чернівці.

Погодившись на таку пропозицію, вона 05 листопада 2013 року, бажаючи укласти з відповідачем ОСОБА_3 договір довічного утримання, помилково уклала договір дарування належної їй квартири. Крім того, зазначала, що у нотаріальній конторі тексту договору не читала, так як вважала, що в ньому зазначені права і обовязки, про які вони з відповідачем попередньо домовились.

Через деякий час після укладення договору відповідач та її чоловік почали виганяти її з квартири у сарай, вказуючи на те, що вона в даній квартирі ніхто та квартира належить відповідачу на праві власності.

№22ц-818/16 Головуючий у І інстанції Піхало Н.В. Категорія:19.21 Суддя-доповідач ОСОБА_7

Вона в подальшому дізналась, що у договорі укладеному між ними, нічого не зазначено про догляд та за його умовами вона втратила право власності на квартиру.

Просила визнати договір дарування ? частки квартири АДРЕСА_1, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_3, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_6, недійсним.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано договір дарування від 05 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, що посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1969, недійсним.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не мав вільного і свідомого волевиявлення під час укладення договору безоплатної передачі у власність ОСОБА_3 ? частки квартири, яка є її єдиним житлом, і що ОСОБА_5 як людина похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність ОСОБА_3 лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем. Тому суд вважав, що спірний договір дарування спрямований на настання реальних наслідків, але не за договором дарування, а за договором довічного утримання. Отже існує помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тому суд дійшов висновку про те, що спірний договір дарування підлягає визнанню недійсним на підставі статті 229 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений на підставі повно та всебічно з»ясованих обставинах справи, яким дана вірна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Крім цього, висновок суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 21 жовтня 2015 року №6-202цс15, від 16 березня 2016 року №6-93цс16, від 27 квітня 2016 року №6-372цс16, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов»язковими для застосування.

З матеріалів справи вбачається, що після укладення оспорюваного договору дарування ОСОБА_5 продовжувала проживати у спірній квартирі, а отже передача квартири фактично не відбулася. Спірна квартира є єдиним житлом позивача. Крім цього, на час укладення договору дарування позивачу було 83 роки, вона в силу свого похилого віку та за станом здоров»я потребувала стороннього догляду.

Вказані обставини свідчать про те, що позивач при укладенні оспорюваного договору помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов»язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем.

З огляду на викладені обставини доводи апеляційної скарги, які зводяться до оцінки доказів щодо розуміння позивачем правової природи договору, спростовуються матеріалами справи.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач та її представник в судовому засіданні першої інстанції просили розірвати договір дарування, а не визнати його недійсним, а тому суд вийшов за межі позовних вимог.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.118 ЦПК України позов пред»являється шляхом подання позовної заяви. За ст.119 ЦПК України позовна заява подається у письмовій формі.

З позовної заяви вбачається, що позивач просила визнати недійсним оспорюваний договір дарування з підстав ст.229 ЦК України.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач змінювала позовні вимоги. Позовної заяви про розірвання договору дарування матеріали справи не містять. За таких обставин, суд першої інстанції розглянув справи в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про несплату позивачем судового збору за розгляд клопотання про забезпечення доказів не впливають на правильність вирішення справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: