Провадження №2/592/136/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Косолап М.М.,

за участю секретаря Грох Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного не проживання, визнання таким, що не прийняв спадщину,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що він є сином померлої 10.10.2011 р. ОСОБА_6, з 1998 року він постійно проживав з матірю ОСОБА_6 за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5, зареєстрований за цією адресою по сьогоднішній день. За цією ж адресою також зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який до 2007 р. винаймав житло. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належний їй на праві власності житловий будинок за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5 та на інше майно. На момент смерті ОСОБА_6 інших дітей, крім нього не мала. Він є інвалідом третьої групи онкозахворювання та пенсіонером за віком. Звернувшись до Другої ОСОБА_5 держнотконтори для оформлення спадкових прав після померлої 10.10.2011 р. матері ОСОБА_6, йому стало відомо, що у 2003 р. вона склала заповіт та все своє майно заповіла ОСОБА_3 Поставивши під сумнів законність зазначеного заповіту, він звертався до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом про визнання заповіту недійсним, а відповідач ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про усунення від права на спадкування. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.02.2014 р. у задоволенні позовів відмовлено. Рішенням суду встановлено факт того, що відповідач ОСОБА_3 проживав за адресою своєї реєстрації: м. Суми, вул. Семашко, б. 5 з 2001 р. до 2007 р., тобто станом на 10.10.2011 р. ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживав до сьогодні. Звернувшись до нотаріальної контори просив не видавати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлої ОСОБА_6 Листом від 06.03.2014 р. № 591/0214 ОСОБА_5 держнотконтора повідомила, що після померлої 10.10.2011 р. ОСОБА_6, на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 була заведена спадкова справа № 245/2012, інші заяви на прийняття спадщини в спадковій справі відсутні. Проте спадщину оформити не може зважаючи на наявність заповіту та реєстрації відповідача - ОСОБА_3 за місцем смерті ОСОБА_6 Вважає, що оскільки ОСОБА_3, на імя якого складено заповіт, фактично на момент смерті ОСОБА_6 разом з нею за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5 не проживав, заяву про прийняття спадщини на протязі шести місяців з дня смерті ОСОБА_6 не подавав та не вчиняв, передбачених законом дій, які б свідчили про прийняття спадщини, то він є таким, що спадщину не прийняв. Просив встановити факт постійного не проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 10.10.2011 р. за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5 та визнати відповідача таким, що не прийняв спадщину за заповітом, відкриту 10.10.2011 р. після смерті ОСОБА_6 через постійне його не проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 5 на час відкриття спадщини.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги з наведених підстав підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити.

Суду зазначили, що відповідач ОСОБА_3 за заповітом є спадкоємцем після померлої ОСОБА_6, за адресою: м. Суми, вул. Семашко, буд. 5 з 2007 року не проживає, ця обставина встановлена рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.02.2014 р. Для прийняття спадщини особа повинна звернутися з заявою про прийняття спадщини або фактично проживати. Наявність заповіту на ОСОБА_3 перешкоджає отримати свідоцтво про право на спадщину, з цих підстав нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зазначив, що похованням матері займався він сам, є єдиним спадкоємцем за законом, тому має право не тільки на обовязкову частку у спадщині, а на весь будинок по вул. Семашко, 5 в м. Суми.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали і в задоволенні позову просили відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом після померлої 10.10.2011 р. ОСОБА_6 Про заповіт дізнався від позивача ОСОБА_1, який йому зателефонував. З 2000 р. проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, з 2001 р. ОСОБА_6 його зареєструвала. На той час син померлої позивач проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 та навідувався до матері в пяному вигляді. Останні 3 роки перед смертю ОСОБА_6 він в будинку не проживав постійно, але навідував її, приносив медикаменти. Він був присутній на похоронах, організовував які позивач. Після смерті ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори, але йому сказали, що оскільки він зареєстрований, подавати заяву про прийняття спадщини не потрібно, у 2012 році йому видали довідку, про те, що він прийняв спадщину. Він має намір оформити спадщину, проте відсутні кошти.

Представник третьої особи Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про час та місце справи, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Судом встановлено наступні обставини.

10.10.2011 р. померла ОСОБА_6 мати позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про смерть (а.с. 13, 17).

Поховання ОСОБА_6 здійснив ОСОБА_1, що підтверджується наданими квитанціями на виконання ритуальних послуг (а.с. 78, 79).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне їй майно житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями, розташованими за адресою: м. Суми, вул. Семашко, 5, вклади в АТ «Ощадбанк» (а.с. 49, 52).

ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи онкозахворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду серії МСЕК 10 ААА № 651800, виданою 19.09.2011 р. безтерміново (а.с.51). Також ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням серії АБ № 977091, виданим УПФУ в Ковпаківському районі (а.с. 12).

11.06.2003 р. за життя ОСОБА_6 склала заповіт на все належне їй майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, що заповідала ОСОБА_3. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори ОСОБА_7 11.06.2003 р. за р. № 2-1169 (а.с. 50).

17.05.2012 р. позивач ОСОБА_1, відповідно до ст. 1241 ЦК України, подав до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом (обовязкову частку), оскільки на момент смерті 10.10.2011 р. матері ОСОБА_6 досяг пенсійного віку, має третю групу інвалідності та сумісно проживав з померлою в одному житловому будинку на день її смерті (а.с. 41).

Також, 17.05.2012 р. позивач ОСОБА_1 подав до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, після смерті 10.10.2011 р. матері ОСОБА_6, як такий, що прийняв спадщину шляхом спільного проживання разом з померлою за однією адресою (а.с. 51).

17.05.2012 р. Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 245/2012 після померлої 10.10.2011 р. ОСОБА_6, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 40 - 63).

13.06.2012 р. ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності за законом на належний ОСОБА_6 житловий будинок та інше майно (а.с. 54).

Листом від 27.06.2012 р. № 1340/02-14 завідувач державної нотаріальної контори надав ОСОБА_1 розяснення, що ОСОБА_3 (спадкоємець за заповітом) спадщину прийняв відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

05.03.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про тимчасову не видачу ОСОБА_3 жодних документів щодо спадкування до вирішення справи у суді (а.с. 54).

Згідно Довідки Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори (вих.1071/02-14) від 23.05.2012 р. ОСОБА_3 являється спадкоємцем (згідно матеріалів спадкової справи № 245/2012) за заповітом після померлої 10.10.2011 р. ОСОБА_6, прийняв спадщину шляхом спільного сумісного проживання разом з померлою в одному будинку на день її смерті (а.с. 97).

З дослідженої цивільної справи Ковпаківського районного суду м. Суми (справа № 1806/10499/12-ц, провадження № 2-592/516/14) вбачається, що 31.08.2012 р. ОСОБА_8 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. 19.12.2012 р. ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.02.2014 р. було відмовленні в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, за необґрунтованістю та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, за необґрунтованістю, що набрало законної сили 12.03.2014 р. (а.с. 198 - 203).

Вказане судове рішення набрало законної сили сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Під час розгляду справи в суді 26.02.2016 р. позивач звернувся до Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, як за єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_6

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.02.2016 р. державний нотаріус Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_1, як на єдиного спадкоємця за законом, після померлої 10.10.2011 р. ОСОБА_6, оскільки вчинення нотаріальної дії суперечить законодавству України (а.с 81), так як спадкодавцем за життя складено заповіт не на користь ОСОБА_1, а тому він не є єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_6

Згідно довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг» від 15.05.2015 р. № 4139 за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (не має родинних відносин), донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (не має родинних відносин), онук ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, онук ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 14).

Як вбачається з будинкової книги житлового будинку за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5 на момент смерті 10.10.2011 р. ОСОБА_6, за вказаною адресою з 27.03.2001 р. був зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 45).

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України (у редакції на дату відкриття спадщини) є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на дату відкриття спадщини після померлої ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України о бставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як на доведеність факту постійного не проживання ОСОБА_3 станом на 10.10.2011 року за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5 позивач посилається на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.02.2014 р. суду, в якому вказано що ОСОБА_3 проживав у будинку до 2007 р.

Проте суд не може погодитися, що факт не проживання відповідача встановлено вищевказаним рішенням суду, оскільки предмет доказування під час судового розгляду був відмінним ніж у даній справі і факти, які обґрунтовують заявлені вимоги підлягають встановленню при ухваленні даного судового рішення (ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Наданий представником позивача ОСОБА_2 Акт від 06.06.2012 р. складений ОСОБА_13, ОСОБА_14 не є належним доказом на підтвердження факту постійного не проживання ОСОБА_3 саме на 10.10.2011 року (а.с. 77).

З зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, поданого 19.12.2012 р. вбачається, що ОСОБА_3 змушений був виїхати з будинку щоб не провокувати постійні сварки з боку ОСОБА_8 (а.с. 68-69).

Питання зняття ОСОБА_3 з реєстрації за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не порушували. Доказів протилежного, позивачем та його представником суду не надано. Зокрема суду не надано докази, що спадкодавець ОСОБА_6 чи її син ОСОБА_1 зверталися з відповідним позовом до суду, чи порушували це питання у відповідному органі реєстрації.

Відповідно до наведених норм права та спадкової справи № 245/2012, після померлої 10.10.2011 р. ОСОБА_6, ОСОБА_3 у розумінні положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, оскільки у його паспорті та в будинковій книзі наявний відповідний реєстраційний запис про його місце реєстрації за адресою: м. Суми, вул. Семашко, 5 на час відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Таким чином, вирішуючи позов в межах заявлених вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов висновку, що правові підстави для встановлення факту постійного не проживання ОСОБА_3 станом на 10.10.2011 року за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5; визнання його таким, що не прийняв спадщину за заповітом, відкриту 10.10.2011 року внаслідок смерті ОСОБА_6, через постійне його не проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 5 на час відкриття спадщини відсутні у звязку з недоведеністю. З огляду на викладене, заявлений позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, і 214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного не проживання ОСОБА_3 Валерійоваича, ІНФОРМАЦІЯ_9, станом на 10.10.2011 року за адресою: м. Суми, вул. Семашко, б. 5; визнання таким, що не прийняв спадщину за заповітом, відкриту 10.10.2011 року внаслідок смерті ОСОБА_6, через постійне його не проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 5 на час відкриття спадщини залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Косолап