АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/5682/13-ц 22-ц/774/709/К/16
Справа № 216/5682/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/709/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 32 (4) Доповідач Митрофанова Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_2, Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»» про стягнення шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, який під час розгляду справи неодноразово уточнював, останній раз 16 лютого 2016 року (а.с. 171-172 том 1) та просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь витрати, понесені на лікування в розмірі 36139,20 грн., втрачений прибуток в розмірі 55254 грн., щомісячне утримання в розмірі мінімальної заробітної плати в розмірі 1218 грн. з 01.02.2015 року і до його одужання, а також моральну шкоду в розмірі 55254 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 02 грудня 2010 року приблизно о 02.30 год. на 696 км. + 690 м. автодороги Стрий Знамянка трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda A-5», державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 Під час ДТП автомобілем керував відповідач ОСОБА_5, а в салоні знаходилися він та ОСОБА_6

Приблизно о 03.45 год. 02.12.2010 року він був доставлений до Кіровоградської обласної лікарні з діагнозом: важка закрито хребетно-спинномозкова травма, забій спинного мозку у шийному відділі, задній перелом-вивих С5, грубий верхній пара парез, нижня параплегія. В той же день було проведено операційне втручання ламінектомія, корпоректомія, дискектомія С4-С5, С5-С6, задній спонділодез С4-С6, вказані тілесні пошкодження призвели до каліцтва та призначення І групи інвалідності.

ОСОБА_2 на законних підставах надала право керування транспортним засобом відповідачу. Крім того, було встановлено, що вона застрахувала свою цивільно-правову відповідальність у ВАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (далі ВАТ «УСК ОСОБА_7») із лімітом відповідальності 100000 грн. та франшизою 1000 грн., що підтверджується полісом, однак він немає можливості отримати страхове відшкодування за вказаним полісом, оскільки відповідач у встановленому порядку не повідомив ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» про настання страхового випадку.

З моменту завдання йому тяжких тілесних ушкоджень і по теперішній час відповідачем не було відшкодовано йому витрати на лікування, які складають 36139,20 грн. Крім того до настання дорожньо-транспортної пригоди він працював слюсарем ремонтником на ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», середня заробітна плата його складала 5000 грн. Після отримання І групи інвалідності він був звільнений з роботи та втратив щомісячний дохід у розмірі 5000 грн., а з моменту ДТП і по теперішній час втратив прибуток, який у сукупному розмірі становить 135000 грн. (5000 грн. х 27 місяців). Якби він не втратив працездатність, то міг би отримати заробітну плату не менше 55254 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за період з грудня 2010 року по 01.02.2015 року.

До настання ДТП в нього на утриманні перебувала дружина та малолітня донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак через повну втрату працездатності з моменту настання ДТП і по теперішній час він позбавлений можливості працювати та утримувати свою сімю, а крім того потребує постійного стороннього догляду, через що дружина замість того, щоб працювати вимушена доглядати за ним та отримувати соціальну допомогу у розмірі 160 грн. на місяць.

Крім матеріальної шкоди, йому завдано також і моральну шкоду, яку він оцінює в 55254 грн. яка полягає у душевних та моральних стражданнях через безпорадність свого становища по відношенню до відповідача, який навіть не вибачився перед ним, він не може працювати та утримувати родину, перебуває у психологічному стресі, який зазнав через байдужість відповідача до становища у якому він опинився, у втраті довіри до людей, у втраті нормальних життєвих звязків із родиною, оскільки через каліцтво майже постійно перебуває у депресивному стані, у втраті сну, інтересу до життя, у душевних та моральних стражданнях через те, що верхні та нижні кінцівки не рухаються і він не має можливості самостійно виконувати елементарні побутові потреби: харчуватись, виконувати гігієнічні вправи. Просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_2, Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»» про стягнення шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, стягнення моральної шкоди відмовлено. Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального права та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На думку позивача, суд не надав оцінки жодному поданому ним доказу, не вирішив питання чи мало місце завдання відповідачем матеріальної та моральної шкоди та не застосував положення ч. 2 ст. 1167 ЦК України, яким передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Також вважає, що суд дійшов хибного висновку про те, що в даному випадку матеріальна шкода не підлягає відшкодуванню у звязку з відсутністю вини відповідача, оскільки не встановлено обставин непереборної сили, або умислу потерпілого.

Крім того, на думку позивача, суд безпідставно не застосував положення ст.ст. 1166, 1195 ЦК України, якими передбачено в разі завдання фізичною особою шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням відшкодування потерпілому втраченого заробітку.

Вважає, що, суд, зазначаючи, що він зобовязаний був звернутись до страхової компанії для відшкодування шкоди, не врахував, що в судовому засіданні відповідач підтвердив, що він не повідомив страховика про настання страхового випадку, а також було встановлено, що він (позивач) навіть не знав про те, що відповідальність водія була застрахована. А тому, на його думку, суд безпідставно дійшов висновку про те, що він пропустив трирічний строку для звернення за страховим відшкодуванням, оскільки з вини відповідача навіть не отримав право на подання заяви про страхове відшкодування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, а саме: неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 02 грудня 2010 року приблизно о 02.30 год. на 696 км. + 690 м. автодороги Стрий Знамянка трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda A-5», державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 Під час ДТП автомобілем керував відповідач ОСОБА_5, а в салоні в якості пасажирів знаходились ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Приблизно о 03.45 год. 02.12.2010 року він був доставлений до Кіровоградської обласної лікарні та, відповідно до виписок з історії хвороби, ОСОБА_4 встановлено діагноз: забій спинного мозку в шийному відділі, задній переломо-вивих С5. Грубий верхній парапарез. Нижня параплегия. Порушення функції тазових органів за типом затримки (а.с. 46, 49, 50, 54-56 том 1).

Відповідно до висновку МСЕК, при повторному огляді 22.03.2013 року, ОСОБА_9 встановлена перша група інвалідності за загальним захворюванням з 01.04.2014 року по 01 квітня 2015 рік. За рекомендаціями МСЕК, позивач потребує сторонньої допомоги та лікування у невропатолога (а.с. 47 том 1).

При повторному огляді МСЕК 03 квітня 2015 року, група інвалідності не змінилась, причина загальне захворювання, з ураженням опорно-рухового апарату, на строк до 01 квітня 2017 року, із рекомендацією потреби сторонньої допомоги, диспансерного нагляду та лікування у невропатолога (а.с. 192 том 1).

Як вбачається з повідомлення УМВС України в Кіровоградській області від 24.08.2012 року, за результатами перевірки ДТП, яке сталось 02.12.2010 року за участю ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, 09 грудня 2010 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, яка 22 грудня 2010 року скасована та 15 лютого 2011 року, за результатами додаткової перевірки, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи. Протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, з урахуванням висновку авто-технічного дослідження № 5112/18 від 06.12.2010 року та результатів проведеної в порядку ст. 97 КПК України перевірки, стосовно ОСОБА_5 не складався (а.с. 100 том 1, а.с. 36-38 том 2).

Висновком експертного автотехнічного дослідження технічного стану автомобіля «Шкода А-5», д/н НОМЕР_1 від 06.12.2010 року встановлено, що в дорожньо-транспортній ситуації, що запропонована експерту для дослідження (у разі раптової повної розгерметизації правого переднього колеса автомобіля «Шкода А-5»), водій даного автомобіля ОСОБА_5 знаходився в аварійній ситуації, що виключає можливість оцінки його дій і встановлення технічної можливості уникнення перекидання методами авто-технічної експертизи. Дії водія автомобіля, який рухається в аварійному режимі вимогами Правил дорожнього руху не регламентуються. У фазі розвитку, що передувала дорожньо-транспортній пригоді у відношенні водія автомобіля «Шкода А-5», з експертної точки зору не вбачається обєктивних ознак відступу водія від вимог Правил дорожнього руху, що регламентують рух на даній ділянці дороги (а.с. 228-231 том 1).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Шкода А-5» ОСОБА_2 була застрахована в ВАТ «УСК «Дженералі Гарант», яка є правонаступником ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», поліс № ВС № 1401865 (а.с. 99 том 1).

Сторонами не оспорюється, що ані власник автомобіля ОСОБА_2, ані водій ОСОБА_5 після ДТП, яке сталось 02.12.2010 року, до ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» з заява про настання страхового випадку не звертались, що також вбачається з листа Страхової компанії (а.с 159 зворот том 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не встановлено доказів на підтвердження вини відповідача у даній дорожньо-транспортній пригоді, того, що його дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина відповідача, а тому відповідач звільнений від відшкодування шкоди, з наступних підстав.

Так, особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями обєкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного обєкта буде зобовязано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть обовязок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці обєктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, коли шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили. У подібних випадках причинний звязок встановлюється між дією непереборної сили і шкодою спричиненою. Відсутність однієї з підстав відповідальності, виключає відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки закон не передбачає, що ця обставина звільняє володільця від відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня його вини розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 розяснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Згідно ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Таким чином, колегія вважає, що висновок суду про те, що відповідач ОСОБА_5 відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, звільняється від відшкодування заподіяної позивачу в результаті ДТП шкоди, оскільки вона сталась не з його вини, є помилковим.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_4 щодо відшкодування витрат на лікування в розмірі 36139,20 грн., колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, позивачем надано виписки з історій хвороб та чеки на підтвердження витрат на лікування (а.с. 46, 49, 50, 54-56, 59-83 том 1), з яких вбачається, що обґрунтованими та підтвердженими відповідними медичними документами є витрати ОСОБА_4 за платіжними документами на суму 3911,55 грн., яка, на думку колегії, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 щодо відшкодування втраченого прибутку в розмірі 55254 грн., а також щомісячного утримання в розмірі мінімальної заробітної плати в сумі 1218 грн. за період з 01.02.2015 року і до одужання, колегія суддів вважає, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю, з наступних підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивачем ОСОБА_4 ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано доказів того, що на час дорожньо-транспортної події, яка сталась 02 грудня 2010 року, він працював слюсарем-ремонтником на ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та його середня заробітна плата складала 5000 грн., а тому посилання позивача на те, що після отримання І групи інвалідності він був звільнений з роботи та втратив щомісячний дохід у розмірі 5000 грн., а з моменту ДТП і по теперішній час втратив прибуток, який у сукупному розмірі становить 135000 грн. (5000 грн. х 27 місяців), а якби не втратив працездатність, то міг би отримати заробітну плату не менше 55254 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати за період з грудня 2010 року по 01.02.2015 року, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, ОСОБА_4, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено, що він був звільнений з роботи саме за станом здоровя, а не за власним бажанням, а також не надано доказів втрати працездатності внаслідок ДТП та первинного висновку МСЕК.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

При визначенні розміру моральної шкоди, колегія суддів враховує розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, зокрема, характер та тривалість страждань, завданих позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили.

Тому, на думку колегії, враховуючи наявність вини самого ОСОБА_4, яка виразилась в тому, що він, під час ДТП, перебуваючи в автомобілі, не був пристебнути паском безпеки, не оспорюється самим позивачем, виходячи із засад розумності та справедливості, належною сумою компенсації моральної шкоди позивачу, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5, є 5000 грн.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5на користь ОСОБА_4 витрати на лікування в розмірі 3911 (три тисячі девятсот одинадцять) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_5на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: