АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/6827/14-ц Головуючий 1-ї інстанції - Курганникова О.А.
Провадження № 22-ц/790/2048/16 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Зазулинської Т.П.

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Шахової Олени Ігорівни на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04 березня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

08 липня 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Позивач посилався на ті обставини, що 09 лютого 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 21 000,00 доларів США, який зобов'язувалася повернути у повному обсязі в строк до 09 лютого 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит в сумі 21 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме, однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 33,3 кв. метрів, житловою - 19,1 кв. метрів (далі квартира НОМЕР_2).

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними та іпотечними договорами, у тому числі за вищевказаними кредитним договором та договором іпотеки ПАТ «Дельта Банк».

До нового кредитора згідно до ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки.

У порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 26 495,72 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України є еквівалентно 302 051,21грн.

Згідно договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Оскільки відповідач не виконав основного зобов'язання, то позивач набув право звернення на предмет іпотеки.

У зв'язку з чим, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 09 лютого 2007 року у розмірі 26 495,72 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України складає 302 051,21 грн. перед ПАТ «Дельта Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність, визнати за ними право власності на зазначену квартиру, виселити та зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та інших осіб, які мешкають в цій квартирі, зобов'язати останню передати всі правовстановлюючі документі на предмет іпотеки.

Представник відповідача проти позову заперечував. В письмових запереченнях посилався на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, відповідно до якого, не може бути примусово стягнуте звернення на нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов'язань позичальника за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позову, на його думку, відсутні.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04 березня 2015 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» - Шахова О.І. просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги, що мораторій на примусову реалізацію заставного майна був введений як тимчасовий захід на період до правового врегулювання порядку реструктуризації валютних ресурсів фізичних осіб, наданих на придбання житла, та лише тимчасово забороняє кредитору захищати свої права у зазначений спосіб, тоді як відмова у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки остаточно позбавляє кредитора такого права.

В суд апеляційної інстанції представник ПАТ «Дельта Банк» Шахова О.І. неодноразово не з'являлась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 192 - 193, 195, 208, 215-216).

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає можливим відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України слухати справу за відсутності представника позивача.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо виселення позивача та зняття з реєстрації.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що 09 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого вона отримала кредит у сумі 21 000,00 доларів США, який зобов'язувалась повернути у повному обсязі в строк до 09 лютого 2028 року зі сплатою 12,3% річних (а.с. 7-13).

Відповідно до п.1.4 договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника), а саме на споживчі потреби (а.с. 8).

На забезпечення умов виконання кредитного зобов'язання між сторонами був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 33,3 кв. метрів, житловою площею 19,1 кв. метрів (а.с. 22-25).

Відповідач належним чином умови договору не виконала, у зв'язку з чим 05 травня 2014 року загальна заборгованість позичальника за кредитним договором склала 26 496,72 доларів США, що за курсом Національного Банку України дорівнює 302 051,21 грн., та складається з наступного: заборгованість за кредитом - 18 249,25 доларів США; заборгованість за відсотками - 8 246,44 доларів США; прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 4 416,52 доларів США; по відсоткам - 3 129,32 доларів США (а.с. 21).

Представником відповідача заборгованість за кредитним договором не оспорювалася, як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Умовами кредитного договору та договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (а.с. 9, 23).

Оскільки ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконала, то позикодавець набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2015 року (справа № 6-1249цс15) і судом першої інстанції не врахована всупереч вимогам ч.1 ст. 306-7 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що на підставі вищезазначеного Закону України не має правових підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення іпотекодавця.

У зв'язку з чим, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Із матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі - продажу права вимоги за кредитами (а.с. 37, 38-39).

Цей договір був нотаріально посвідчений відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про іпотеку» та здійснена його державна реєстрація у встановленому законом порядку (а.с. 38-39 ).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у ПАТ «Дельта Банк» є право вимоги за зазначеними договорами кредиту та іпотеки.

Відповідно до п.п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса та застереження по задоволенню вимог іпотекодержателя.

Представник відповідача в наданих суду першої інстанції запереченнях на апеляційну скаргу та поясненнях в суді апеляційної інстанції зазначав, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем, оскільки такого способу звернення стягнення не передбачено іпотечним договором.

Згідно з п.4.6 договору іпотеки звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Пункт 5.3 цього розділу передбачає можливість передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення його вимог (а.с 24).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

За змістом ч.1 ст. 37 вищезазначеного Закону України іпотекодержатель може задовольняти забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки зазначений спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки був передбачений застереженням по задоволенню вимог іпотекодержателя, укладеному між сторонами, то на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України іпотекодержатель має право вимагати застосування його судом.

Аналогічні висновки, викладені в правових позиціях Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, від 11 грудня 2013 року та від 30 березня 2016 року по справам № 3-139гс11, № 6-124цс13 та № 6-1851цс15 які відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України повинні враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зв'язку з чим, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» в цій частині підлягають задоволенню.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 09 лютого 2007 року у розмірі 26 495,72 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 302 051,21 грн., колегія суддів звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність та визнає за ПАТ «Дельта Банк» право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішення апеляційного суду в цій частині не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Що стосується позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в частині виселення ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та проживають в цій квартирі та зняття їх з реєстрації, то колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення , є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

В правовій позиції, яка висловлена Верховним судом України 18 березня 2015 року у справі № 6-39 цс15 зазначено, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Позивачем як в судів першої так і апеляційної інстанції не було надано доказів, які свідчать, що квартира, яка є предметом іпотеки, придбана за рахунок кредитних коштів, а також даних, що ОСОБА_2 має інше постійне житло.

Згідно з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 січня 2015 року за ОСОБА_2 на праві власності зареєстрована квартира НОМЕР_2, розташована в будинку АДРЕСА_1 іншого житла на праві власності не має (а.с. 115-116).

Як зазначалося раніше, кредитним договором було передбачено отримання ОСОБА_2 коштів на споживчі потреби (а.с. 8).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правові підстави для виселення ОСОБА_2 із спірної квартири без надання іншого житлого приміщення та зняття її з реєстрації відсутні.

У зв'язку з чим колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 3465,00 грн. (1650,00 грн. + 2082,96грн. - 267,90 грн.).

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 526, 1048, 1054 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст. 33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Шахової Олени Ігорівни - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 04 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) за кредитним договором № 0 від 09 лютого 2007 року, у розмірі 26 495,72 дол. США, що згідно НБУ станом на 05 травня 2014 року складає 302 051,21 грн., (яка складається з 18 249,28 доларів США, що еквівалентно 208 041,79 грн. - тіло кредиту, 8 246,44 доларів США - що еквівалентно 94 009,42 грн.- заборгованість за процентами) перед публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно - однокімнатну квартиру НОМЕР_2, загальною площею: 33,3 кв. метрів, житловою площею: 19,1 кв. метрів, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність.

Визнати за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на однокімнатну квартиру НОМЕР_2 загальною площею 33,3 кв. метрів, житловою 19,1 кв. метрів, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1

Рішення суду в цій частині на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Після утрати чинності дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зобов'язати ОСОБА_2 передати публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

Т.П. Зазулинська