АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Вказувала на те, що з 28 серпня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя з відповідачем не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.

Вони мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю, не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, між ними не склалися сімейні відносини на почуттях взаємної любові та поваги.

Після розірвання шлюбу вона має намір виїхати за кордон, а тому за домовленістю з відповідачем їхній син повинен залишитись проживати разом з відповідачем.

Вважаючи подальше спільне життя неможливим, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а малолітнього сина - ОСОБА_4 залишити проживати разом з батьком - ОСОБА_1

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц- 817/16 головуючий у І-й інстанції Галичанський О.

категорія:48/49 суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2016 року позов задоволено частково: розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 28 серпня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо залишення малолітнього ОСОБА_4 проживати разом з відповідачем змінити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Рішення в частині розірвання шлюбу не оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини, оскільки сторонами укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання їх сина.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_3 з 28 серпня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі ст.11 Закону України ,,Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За правилами ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У п.18 постанови від 21 грудня 2007 року №11 ,,Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" Пленум Верховного Суду України роз'яснив судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

21 квітня 2016 року між сторонами було укладено та нотаріально посвідчено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, з якого вбачається, що сторони досягли згоди щодо проживання їх сина разом з батьком (а.с.15).

Отже, наявність вказаного договору свідчить про відсутність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

З урахуванням наведеного колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасуванню.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: