Справа № 487/7264/15-ц
Провадження № 2/487/240/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Агєєвої Л.І.

при секретарі - Ткаченко І.В.,

адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія «Денсар» про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

11.09.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №640/4-303 від 25.06.2008 року в сумі 546822,78 грн., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом, а також стягнення судового збору в сумі 3465,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, застосувавши позовну давність до заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи ТОВ Компанія «Денсар» в судове засідання не зявилися, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухав сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 25.06.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія «Денсар» був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг №640/4-303, згідно умов якого Позивач надав ОСОБА_3 на умовах строковості, платності, забезпеченості, цільового характеру використання та повернення, грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 175000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі не більше 20,5% процентів річних.

Надання кредитних коштів за Генеральним договором повинно здійснюватись протягом періоду з 15.06.2008 р. по 24.06.2013 р. включно.

Також, 25.06.2008 р. між позивачем та ТОВ Компанія «Денсар» була укладена Додаткова угода №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг за якою сплата процентів за користування кредитом була вже визначена у розмірі 19% річних та змінено період дії максимального ліміту заборгованості, а саме з 25.06.2008 р. по 24.06.2009 р. в межах розміру максимального ліміту заборгованості.

Свої зобовязання, визначені п.1. та п. 3.1.]., 3.1.2. Генерального договору, Позивачем було виконано належним чином в повному обсязі: ОСОБА_3 відкрито позичковий рахунок в АКБ «Укрсоцбанк» та надано окремими частинами (траншами) суму ОСОБА_4 на поповнення обігових коштів.

Судом також встановлено, що в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за Договором кредиту, між Позивачем та майновим поручителем ОСОБА_3 - ОСОБА_2 25.06.2008 р. було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1188, відповідно до якого Відповідачем передано в іпотеку Позивачу нерухоме майно, належне йому на праві власності, а саме: двокімнатну квартиру №17, загальною площею 39,30 кв.м., житловою площею 24,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Скороходова, 54.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.4., п. 1.5. Іпотечного договору іпотекою забезпечується: повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом, комісій, сплата можливої неустойки (пені, штрафу), відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимог за Основним зобовязанням, та збитків, завданих порушенням Основного зобовязання, відшкодування витрат, повязаних із зверненням стягнення на Предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням умов Іпотечного договору.

В подальшому, 15.10.2009 р. між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ Компанія «Денсар» була укладена Додаткова угода №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг, згідно якої п.4 Додаткової угоди №1 від 25.06.2008 р. до Генерального договору було викладено в новій редакції, а саме, що «… ОСОБА_4 надається на строк з 25.06.2008 р. по 24.06.2010 р. включно, із зниженням максимального ліміту заборгованості відповідно до графіку та з кінцевим терміном погашення заборгованості за ОСОБА_4 не пізніше 24.06.2010 р… Повне погашення ОСОБА_4 має бути здійснене не пізніше останнього дня вищевказаного строку… Інші умови Генерального договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній Додатковій угоді…».

В судовому засіданні встановлено, що умови Додаткової угоди №2 Відповідачу належним чином не повідомлялися.

Як вбачається, згідно п.3.3.4., п.3.3.7. Генерального договору кредиту ОСОБА_3 зобовязувався сплачувати Кредитору проценти в розмірі, передбаченому у відповідних Додаткових угодах до цього Договору, але, в будь-якому разі, не більше розміру процентної ставки, встановленого в п.1.1. цього Договору, та комісії в розмірах, зазначених в Тарифах, в порядку, визначеному цим Договором; повертати Кредитору ОСОБА_4 відповідно до строків/термінів, встановлених у відповідних Додаткових угодах до цього Договору, але в будь-якому разі, не пізніше останнього дня Строку дії Загального ліміту, вказаного в п. 2 Основних положень цього Договору.

Згідно п.2.5. Договору кредиту погашення ОСОБА_4 здійснюється в строки/терміни, визначені цим Договором та Додатковими угодами до нього, але, у будь-якому разі, повне погашення ОСОБА_4 має бути здійснене не пізніше останнього для Строку дії Загального ліміту кредитування.

Згідно п.2.6. Договору кредиту нарахування процентів за користування ОСОБА_4 (Траншами ОСОБА_4) здійснюється Кредитором у валюті наданого ОСОБА_4 за методом «факт/360», де «факт» - це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» - умовна кількість днів у році.

ОСОБА_3, порушуючи умови п.3.3.7. Договору кредиту, не виконував умови Договору кредиту, а саме не сплачував проценти за користування кредитом.

Неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за Генеральним договором про надання кредитних послуг №640/4-303 від 25.06.2008 р. та Додаткових угод №1 та №2 призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 26.08.2015 року, згідно з наданим Позивачем до суду розрахунком заборгованості, складає 546822,78 гри., з яких:

- сума заборгованості за кредитом складає 158810,01 грн.

- сума заборгованості за відсотками складає 172448,68 грн.

- розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту складає 47523,90 грн.

- розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків складає 36505,87гри.

- розмір інфляційних витрат за кредитом складає 74323,08 грн.

- розмір інфляційних витрат за відсотками складає 57211,24 грн.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та положень договору іпотеки, у звязку з невиконанням ТОВ Компанія «Денсар» взятих на себе зобовязань за кредитним договором щодо своєчасної сплати процентів та погашення кредиту, ТОВ та Відповідачу ОСОБА_2 банком була направлена вимога про усунення порушення від 27.08.2010 р. з пропозицією задовольнити вимоги Кредитора у розмірі 175946,91 грн. в тридцятиденний строк, з дня отримання вимоги.

05.01.2011 року рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків з ТОВ «Денсар» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» було стягнуто 196241,03 грн. заборгованості.

В подальшому, 01.03.2013 р. Відповідачу банком знову була направлена вимога про усунення порушення з пропозицією задовольнити вимоги Кредитора у розмірі 255153,41 грн. в тридцятиденний строк, а також повідомлено про право банку звернутися до суду з позовною заявою про стягнення всієї заборгованості по кредиту за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна.

Оскільки, вимоги Кредитора в добровільному порядку Відповідач не виконав, то 11.09.2015 р. до суду надійшла позовна заява Позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Вартість предмета іпотеки у встановленому законом порядку позивачем не визначалась.

Відповідно до положень ст. ст. 572, 589, 590 ЦК України, ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків за іпотечним договором, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із законодавством України.

Згідно іпотечного договору у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, банк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки, що передбачено ст. 4 п. 4.1 іпотечного договору.

Як вже вказувалося раніше, у відповідності до п. 1 Додаткової угоди №2 від 15.10.2009 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №640/4-303 від 25.06.2008 року Позивач та третя особа по справі ТОВ Компанія «Денсар» прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначених генеральним договором: викласти пункт 4 Додаткової угоди №1 від 25.06.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №640/4-303 від 25.06.2008 року в новій редакції:

«4. ОСОБА_4 надається на строк з 25.06.2008 року по 24.06.2010 року включно, із зниженням максимального ліміту заборгованості відповідно до графіку, зазначеного в Додатку 1 до цієї Додаткової угоди, що є її невідємною частиною, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 24.06.2010 року».

За таких обставин, строком виконання зобовязань за Додатковими угодами №1 та №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг є 24.06.2010 року.

Разом з тим, оскільки позичальником заборгованість у строки не сплачено, до відносин сторін застосовується положення ЦК України щодо наслідків прострочення виконання кредитного зобовязання.

Так, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

За таких обставин, право вимоги у позивача виникло 25.06.2010 року, тому із цього часу, починається сплив строків позовної давності.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України).

Згідно частини 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю три роки.

Згідно частини 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У відповідності до частини 4 цієї статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони (Постанова ВСУ від 18.03.2015 року, справа №6-25цс15).

У даному випадку, 10 листопада 2015 року до суду надійшла заява представника Відповідача адвоката ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності.

Крім того, у постанові ВС України від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13 вказано, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Згідно до розяснень, що містяться у пункті 4.2 постанови Пленуму ВГС України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобовязальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобовязання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобовязання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобовязань, що з нього виникають (наприклад, у звязку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, повязаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Такий же висновок про застосування норми права викладений у постанові ВС України від 19.03.2014 року №6-20цс14.

У відповідності до ст. 360-7 ЦПК України висновок ВС України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові ВС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Із викладених вище фактичних обставин вбачається, що у позивача право вимоги до боржника та відповідача виникло вже 25.06.2010 року.

За таких обставин, позов до суду за захистом порушеного права мав бути поданий не пізніше 25.06.2013 року.

У відповідності до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Разом з тим, позивач звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором лише 11.09.2015 року, тобто із пропущенням встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, а за такого, не може бути звернуто стягнення на майно, що виступало у якості забезпечення виконання кредитного договору, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду для стягнення основної суми заборгованості та відсотків.

Крім того, згідно пункту 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Генеральний договір про надання кредитних послуг від 25.06.2008 року №640/4-303 укладений між двома юридичними особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України із вимогою про стягнення штрафних санкцій особа може звернутися до суду протягом одного року з моменту невиконання зобовязання (постанова ВС України від 27.04.2012 року у справі №3-27гс12).

Крім того, у пункті 4.4. Генерального договору про надання кредитних послуг також зазначено, що період нарахування Кредитором неустойки (штрафу, пені) за невиконання (неналежне виконання) ОСОБА_3 зобовязань за цим договором не повинен перевищувати 1 (одного) року від дня коли зобовязання мало бути виконано.

За таких обставин, обрахунок пені у розмірі 84029,77 грн. є необґрунтованим, оскільки здійснений за період 6 місяців, який не входить в період з 25.06.2010 року по 25.06.2011 року.

Крім того, виходячи з наведених положень ЦК України, зі спливом трирічного строку позовної давності за вимогою про повернення коштів спливає й позовна давність за вимогою, зокрема, про сплату процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

За таких обставин, і вимоги про стягнення відсотків та інфляційних втрат не підлягають задоволенню у звязку зі спливом позовної давності.

Крім того, 05.01.2011 року рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків у справі №1825/10 позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Денсар» задоволено, стягнуто із ТОВ Компанії «Денсар» 196241,03 грн.

За таких обставин, навіть якщо вважати, що із поданням ПАТ «Укрсоцбанк» позову до ТОВ Компанії «Денсар» строк позовної давності перервався (згідно положень ч. 2 ст. 264 ЦК України), то у будь-якому разі після переривання строку, банком все одно пропущено трирічний строк для зверненням стягнення заборгованості, в тому числі за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «ЮКОС» проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо повязані з позовною давністю.

Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення набуває законної сили протягом 10 днів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через місцевий суд в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Л.І. Агєєва