АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВейтас І.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Цуканової І.В.,
секретар -Павловська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 02 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» про розірвання трудового договору, визнання звільненим за ч.3 ст.38 КЗпП України та зобов'язання видати довідку про роботу на підприємстві,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що з 22 вересня 2003 року він перебував у трудових відносинах ВАТ «Херсонський КСВМ» на посаду електромонтера по ремонту і обслуговуванню. 01 лютого 2005 року підприємство реорганізовано та перейменовано на ПАТ «Таврійська будівельна компанія». З листопада 2013 року підприємство не виплачує заробітну плату, у зв'язку із цим він неодноразово звертався до керівництва із заявами про виплату, однак будь-якої відповіді не отримував, у зв'язку з чим у серпні 2014 року позивач звертався до прокуратури м. Херсона щодо дотримання вимог законодавства про працю. Зазначене звернення було направлено до державної інспекції з питань праці у Херсонській області, яка встановила порушення трудового законодавства. 23 вересня 2014 року він написав заяву про звільнення на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 30 вересня 2014 року. Зазначену заяву представники відповідача не прийняли у нього особисто, тому він направив її на адресу відповідача через поштове відділення. Після неодноразових уточнень позовних вимог та відмови від частини позовних вимог, просив суд поновити строк звернення до суду з даним позовом, оскільки він пропущений з поважної причини, розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк між ОСОБА_5 та ПАТ «Таврійська будівельна компанія», визнати ОСОБА_5 звільненим з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку із порушенням трудового законодавства з 30 вересня 2014 року; зобов'язати ПАТ «Таврійська будівельна компанія» надати довідку про роботу ОСОБА_5 на даному підприємстві із зазначенням спеціальності та кваліфікації.

Судом першої інстанції справа розглядалась вдруге. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 2 грудня 2015 року попередні рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01 квітня 2015 року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 20 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Поновлено ОСОБА_5 строк звернення до суду з даним позовом; розірвано трудовий договір, укладений на невизначений строк між ОСОБА_5 та ПАТ "Таврійська будівельна компанія"; визнано ОСОБА_5 звільненим з ПАТ «Таврійська будівельна компанія» за п.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням трудового законодавства з 30 вересня 2014 року; зобов'язано ПАТ «Таврійська будівельна компанія» надати ОСОБА_5 довідку про роботу на даному підприємстві з зазначенням його спеціальності та кваліфікації.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «Таврійська будівельна компанія» в апеляційній скарзі вказує, що позивач звернувся до суду з непередбаченими законодавством позовними вимогами, вказує, що суд безпідставно визнав позивача звільненим саме з 30 вересня 2014 року, та вважає недоведеним факт порушення роботодавцем законодавства про працю, а також, посилаючись на порушення позивачем строку звернення до суду, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на безпідставність її доводів, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що наказом № 144 к/пр від 22 вересня 2003 року ОСОБА_5 прийнято на посаду електромонтера ВАТ «Херсонський КСВМ» по ремонту і обслуговуванню 3 розряду в цех № 1.

Наказом № 33/01-1/2 від 31.01.2005 року ВАТ «Херсонський КСВМ» реорганізовано шляхом приєднання до ЗАТ «Таврійська будівельна компанія». Відповідно до Закону України «Про акціонерне товариство» підприємство перейменовано з 31.05.2011 року в Публічне акціонерне товариство «Таврійська будівельна компанія».

24 грудня 2014 року Господарським судом Херсонської області порушено справу про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія».

23 вересня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до в.о. генерального директора ВАТ «Таврійська будівельна компанія» з заявою про звільнення його з посади з 30 вересня 2014 року на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням трудового законодавства України (а.с.8). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказана заява отримана підприємством 30 вересня 2014 року.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник, або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до положень ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Судом першої інстанції з доказів, наданих позивачем встановлено, що відповідач з листопада 2013 року по 30 вересня 2014 року грубо порушував трудове законодавство в частині виплати позивачу заробітної плати. Жодними належними та допустимими доказами відповідач не спростував доводи позивача щодо несплати заробітної плати, не надав таких доказів і під час розгляду справи апеляційним судом.

Отже судом першої інстанції правильно встановлено, що ПАТ «Таврійська будівельна компанія» не виконувало законодавство про працю, в частині належної виплати заробітної плати позивачу, а тому позивач мав право на розірвання трудового договору за власним бажанням у визначений ним строк, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України.

Колегія суддів не бере до уваги також доводи апеляційної скарги, про те, що останнім робочим днем позивача був 29 вересня 2014 року, а не 30 вересня 2014 року, як встановив суд, оскільки відповідачем належними та допустими доказами ( графік роботи, доповідні записки, тощо) не доведено факту вчинення позивачем прогулів.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки суд першої інстанції (з врахуванням висновків суду касаційної інстанції, що викладені в ухвалі від 02 грудня 2015 року, які відповідно до положень ч.4 ст.338 ЦПК України є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи), з врахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та ст. 13 цієї Конвенції, яка визначає право на ефективний спосіб захисту прав, дійшов висновку про те, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Згідно із ст.ст. 3, 221, 231 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, у тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебувають з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.

Доводи апеляційної скарги, стосовно відсутності спору щодо видачі позивачу довідки про роботу на даному підприємстві з зазначенням його спеціальності та кваліфікації, колегія суддів не бере до уваги, оскільки підприємством в встановленій формі не надано ОСОБА_5 довідки про роботу на підприємстві. Наявність в матеріалах справи довідки відповідача в довільній формі, що адресована суду не підтверджує виконання відповідачем законних вимог працівника.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Перевірені колегією доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: І.В.Склярська

І.В.Цуканова