АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7202/16 Справа № 175/2371/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення її позову до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя було відмовлено /а.с.29-30/.

З цією ухвалою не погодилась позивачка ОСОБА_2, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на її незаконість та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, - просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачеві ОСОБА_3 на праві власності /а.с.33-36/.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду, в силу п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, - залишити без змін з наступних підстав.

Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було розглянуто заяву (клопотання) ОСОБА_2 про забезпечення позову / а. с. 24-25 / і 18.08.2016 року постановлено ухвалу про відмову у задоволенні вказаної заяви.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову , єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Така заява, зокрема, повинна відповідати вомогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертаючись із заявою (клопотанням) про забезпечення позову ОСОБА_2 просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3, тоді як нею повинно бути зазначено конкретне майно на яке слід накласти арешт з наданням відповідних доказів того, що це майно належить на праві власності відповідачу. У вказаній заяві (клопотанні) позивачкою не зазначено конкретно на яке саме рухоме та нерухоме майно відповідача вона просить накласти арешт та не вказана вартість цього майна. Зазначена обставина унеможливлює вирішення питання щодо співмірності такого виду забезпечення позову, як накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача, із заявленими позивачкою у позовній заяві вимогами.

Крім того, позивачкою не надано доказів стосовно того, що усе перелічене нею у заяві (клопотанні) майно (як майно, що придбано під час шлюбу сторін та за спільні кошти) належить відповідачеві на праві власності.

Так, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 23.02.2016 року /а.с. 14-18/ вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить:

- квартира АДРЕСА_1;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 121 по вулиці Чапаєва у смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області та земельні ділянки площею 0,15 га та 0,1114 га за цією ж адресою;

- паркувальне місце «позиція 12», яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Жуковського, 21а приміщення 98, а також квартира № 41 у цьому ж житловому будинку;

- ? частина гаража-бокса № 5 у ГБК «Сонячна долина» у смт. Кацівелі м. Ялта Автономна Республіка Крим;

- 1/3 квартири АДРЕСА_2.

А також, згідно свідоцтва про право власності від 25.06.2005 року, у власності відповідача перебуває квартира АДРЕСА_3 /а с.21/.

Даних щодо належності відповідачеві іншого нерухомого та рухомого майна, зазначеного у заяві (клопотанні) про забезпечення позову, як майна що придбано під час шлюбу сторін та за спільні кошти, - матеріали справи не містять.

Зокрема, як було зазначено вище, у власності відповідача перебуває ? частина гаража-бокса № 5 у ГБК «Сонячна долина» у смт. Кацівелі м. Ялта Автономна Республіка Крим та 1/3 частина квартири АДРЕСА_2, однак вказана нерухомість не є предметом позовної заяви ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

А відтак, в силу норм ст.ст. 151,153 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви (клопотання) ОСОБА_2 про забезпечення її позову шляхом накладання арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3

При вище викладених обставинах справи та нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, оскаржувана ухвала від 18.08.2016 року є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги - колегія суддів не вбачає.

Позивачка не позбавлена можливості на повторне звернення до суду з належно оформленою, зокрема мотивованою, заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153,303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ: