Справа № 463/1166/16-ц
Провадження № 4-с/463/34/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1,

при секретарі Заверуха О.Б.,

з участю представника скаржника ОСОБА_2,

державного виконавця Пивовара Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові скаргу ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

скаржник звернулася до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 під час здійснення виконавчого провадження № 48011252 в частині передачі на реалізацію предмета іпотеки належної їй на праві власності квартири № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові.

Скаргу обґрунтовує тим, що старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 в межах здійснення виконавчого провадження № 48011252 з виконання виконавчого листа № 2-253/2011 року, виданого 15 грудня 2011 року Личаківським районним судом м.Львова, передано на реалізацію предмет іпотеки належну їй квартиру № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові.

Однак, такі дії старшого державного виконавця Пивовара Р.І. є неправомірними, оскільки вищезазначена квартира № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові являється предметом іпотеки та відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на нього не може бути звернено стягнення. Також вона не погоджується з оцінкою вартості квартири, оскільки така проводилася без її огляду, з висновком оцінки її не було ознайомлено, рецензування такого не відбулося. Крім цього, зазначає, що рішенням колегії суддів судової плати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2011 року скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова про стягнення заборгованості, шляхом звернення на предмет іпотеки в частині щодо звернення стягнення на майно та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_3 в частині звернення стягнення на квартиру № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові відмовлено. В решті частині рішення суду залишено без змін. А тому враховуючи наведене, просить скаргу задоволити.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 підтримав скаргу з наведених підстав, просить скаргу задоволити.

Державний виконавець Пивовар Р.І. в судовому засіданні відносно скарги заперечив, суду пояснив, що дійсно на підставі виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м.Львова 15.12.2011 року, звернутого до примусового виконання, ним було відкрито виконавче провадження № 48011252 постановою від 08.07.2015 року та здійснювалися виконавчі дії з метою примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3, як боржника, суми боргу за кредитним договором в розмірі 45845,52 доларів США, що еквівалентно 364013,42 грн., а також судових витрат. В процесі здійснення виконавчого провадження ним було виявлено належне на праві власності боржнику нерухоме майно, в тому числі квартира № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові. Оскільки боржник була одноосібним власником вказаної квартири, а заборгованість є значною, до того ж вказана квартира перебувала в іпотеці стягувача у цьому ж виконавчому провадженні з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором, які були боржником порушені і з приводу чого постановлялося судове рішення, тому він на законних підставах розпочав процедуру реалізації вказаного майна зі згоди іпотекодержателя з метою погашення суми заборгованості за кредитним договором. Одночасно вказав, що жодних порушень в його діях немає, оскільки він не здійснював стягнення на предмет іпотеки, а з підстав визначених Законом України «Про виконавче провадження» в порядку виконання судового рішення про стягнення заборгованості за відсутності у відповідача грошових коштів чи інших доходів за рахунок яких можна було погасити істотну заборгованість, звернув стягнення на належне на праві власності боржнику майно з метою задоволення вимог стягувача. В той же час визнав, що дійсно 03.12.2015 року на адресу виконавчої служби поступила заява боржника щодо проведення рецензування висновку оцінки нерухомого майна, однак таке не було проведене через те, що заяву йому не було передано та не приєднано до матеріалів виконавчого провадження. Крім цього, усі повідомлення про хід виконавчого провадження ним надсилалося за вказаною у виконавчому документі адресою проживання боржника. А тому вважає, що його дії в межах здійснення виконавчого провадження були законними, у звязку із чим у задоволенні скарги просить відмовити.

В судове засідання 28.04.2016 року представник скаржника та державний виконавець не зявилися, подавши при цьому заяви про завершення розгляду справи у їх відсутності.

Заінтересована особа ДП «Сетам» в судове засідання явку свого представника не забезпечила, подала до суду письмові пояснення про не визнання зазначених у скарзі обґрунтувань, вважає дії державного виконавця законними, просить слухати справу у її відсутності.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд скаргу задовольняє з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається із представлених суду завірених копій виконавчого провадження № 48011252 (а.с.37-67), на підставі виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м.Львова 15.12.2011 року на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за кредитним договором KF 48896 від 06.05.2008 року в сумі 45845,52 доларів США, що еквівалентно 364013,42 грн., судових витрат, звернутого стягувачем ПАТ «Фольксбанк» до примусового виконання, старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 постановою від 08.07.2015 року було відкрито виконавче провадження № 48011252 та надано строк боржнику для добровільного виконання рішення суду до 13.07.2015 року.

Оскільки у визначений строк рішення суду боржником добровільно не було виконано, державним виконавцем було розпочато процедуру примусового виконання рішення суду, в процесі якої ним за відсутності виявлених грошових коштів у боржника, на які могло б бути звернуто стягнення, було розпочато процедуру стягнення заборгованості, шляхом реалізації виявленого нерухомого майна боржника - квартири № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові, яка до того ж перебувала в іпотеці у стягувача ПАТ «Фольксбанк» з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань за цим же кредитним договором.

Відповідно п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Крім цього, у відповідності до вимог ч.ч.1, 5 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом (зокрема статтями 58, 62 цього Закону).

За таких обставин суд вважає безпідставними обґрунтування скаржника про те, що державний виконавець незаконно розпочав процедуру звернення стягнення на зазначене нерухоме майно, що перебувало в іпотеці банку, і щодо стягнення на предмет якого судом було відмовлено у задоволенні позову банку, так як державним виконавцем в межах наявного виконавчого провадження не здійснювалися дії із стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», а в межах визначеної процедури Законом України «Про виконавче провадження» розпочато процедуру стягнення на виявлене нерухоме майно боржника, яке перебувало у заставі (іпотеці) з метою задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Крім цього, необґрунтованими є вимоги скаржника щодо визнання незаконності дій державного виконавця в частині проведення виконавчих дій та надсилання кореспонденції не за її місцем фактичного проживання у Шевченківському районі м.Львова за адресою: м.Львів, вул.Городницька,5/13, а за адресою: м.Львів, вул.Пасічна,104/87, де вона з 2011 року не проживає, оскільки відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» усі процесуальні документи та листи державним виконавцем надсилаються боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, якою є: м.Львів, вул.Пасічна,104/87. При цьому скаржником не доведено перед судом, що вона у встановлений законом спосіб повідомила державного виконавця про зміну зареєстрованого місця проживання.

В той же час, суд враховує, що скаржником, як боржником у вказаному виконавчому провадженні 03.12.2015 року подано на адресу Личаківського ВДВС Львівського МУЮ заяву (а.с.7), якою вона не давала своєї згоди на примусову реалізацію квартири № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові, де серед іншого вона вказувала на необхідність рецензування висновку оцінки вартості нерухомого майна від 23.11.2015 року (а.с.47).

Відповідно до положень частин 1-4 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У разі, якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем.

Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі, якщо сторони не згідні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Як визнав у судовому засіданні державний виконавець, рецензування звіту про оцінку нерухомого майна він не призначав у звязку із неотриманням ним заяви боржника.

За таких обставин, оскільки представник скаржника в судовому засіданні ствердив, що із звітом про оцінку нерухомого майна від 23.11.2015 року скаржник не погоджувалася, надала беззаперечні докази про те, що у відповідності до вимог закону в належний спосіб повідомила про це державного виконавця, вимагала проведення рецензування такого звіту, однак державний виконавець розпочав процедуру з примусової реалізації нерухомого майна боржника за відсутності погодженого у встановленого законом порядку звіту про оцінку такого майна, а відтак подальші виконавчі дії направлені на реалізацію квартири № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові є незаконними. А тому з наведених мотивів скаргу слід задоволити.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 210, 383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ухвалив:

скаргу ОСОБА_3 - задоволити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 під час здійснення виконавчого провадження № 48011252 в частині передачі на реалізацію належної на праві власності ОСОБА_3 квартири № 13 на вул.Городницькій,5 в м.Львові на підставі звіту про оцінку про вартість майна від 23.11.2015 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Грицко Р.Р.