Апеляційний суд Житомирської області
Справа №292/341/14-ц Головуючий у 1-й інст. Кулик П.О.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до В'юнківської сільської ради Червоноармійського району, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до В'юнківської сільської ради Червоноармійського району про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1. За свого життя ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті заповіла їй, вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Вона, як спадкоємиця за заповітом, бажає оформити свої спадкові права, однак із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок не може цього зробити. Враховуючи вищевикладене, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на будинок АДРЕСА_1 Житомирської області. Під час розгляду справи було залучено до участі у справі як співвідповідача - ОСОБА_2

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування як за спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі. Вказує, що вона задовго до смерті її матері - ОСОБА_3 піклувалася про неї, з вересня 2012 року переїхала в будинок АДРЕСА_1 і постійно там проживала так як мати потребувала постійного догляду. В похованні матері ні брат, ні сестра їй не допомагали. Після смерті матері вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 та доглядала за майном.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3

14 травня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем В'юнківської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області ОСОБА_4, за яким житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, загальною площею 3,35 га від 28 березня 2005 року та право на майновий пай в сумі 6814 грн. 67 коп., який належить їй відповідно до сертифікату про право власності на майновий пай члена колективного підприємства серія НОМЕР_2 від 13 березня 2002 року заповіла ОСОБА_5

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати та внести зміни до заповіту.

Заповіт, складений ОСОБА_3 14 травня 2012 року нею не скасований та не змінений, що підтверджується письмовою відміткою на заповіті секретаря сільської ради.

Спадкову справу після смерті ОСОБА_3 заведено Червоноармійською державною нотаріальною конторою на підставі заяв ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Відповідно до довідки В'юнківської сільської ради Червоноармійського району № 512 від 15.11.2013 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 згідно погосподарського обліку за 2012 рік, значиться за померлою ОСОБА_3

Листом державного нотаріуса Червоноармійської державної нотаріальної контори № 663/01-16 від 02.12.2014 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері - ОСОБА_3, оскільки правовстановлюючі документи на нерухоме майно відсутні.

За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленого цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Встановивши, що ОСОБА_1 нотаріусом фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями після смерті ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_2 про те, що судовим рішення порушені її права, як спадкоємниці за заповітом, оскільки ОСОБА_3 29 квітня 2002 року склала заповіт на неї, вона доглядала її до смерті та за власний рахунок поховала є безпідставними.

Так, в матеріалах справи міститься заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчений нотаріусом Червоноармійської державної нотаріальної контори 29 квітня 2002 року, за яким все своє майно, яке буде належати ОСОБА_3 на день смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося вона заповіла ОСОБА_2

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином, заповіт, який склала ОСОБА_3 14 травня 2012 року скасовую попередній заповіт в частині визначення спадкоємців на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, земельну ділянку загальною площею 3,35 га та права на майновий пай в сумі 6814 грн. 67 коп.

Відповідачка ОСОБА_2 має право на спадкування іншого майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3, крім того, яке зазначене в заповіті від 14.05.2012 року.

Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова, (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

ОСОБА_2 не входить до кола осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3

Заповіт, складений ОСОБА_3 14 травня 2012 року ніким не оскаржений та не визнаний недійсним.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді