Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 20 травня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Чернишової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом.

В позові вказує, що відповідно до укладеного 18.03.2008 року кредитного договору між АТ «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем,останній отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Далі зазначає, що у звязку з невиконанням умов вищезазначеного кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість в загальному розмірі 20494,46 гривень.

На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та витрати по сплаті судового збору.

В судове засідання сторони не явилися. Сторона позивача просила справу розглядати без її участі на підставі наданих доказів.

Неявка належним чином повідомленої сторони відповідача не перешкодила розгляду справи.

В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У минулому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 на позов заперечила, вказуючи на те, що відповідач з банком жодного договору не укладав, поставила під сумнів фотокопію доданої до позову заяви позичальника 18.03.2008 року, вказуючи на те, що від імені ОСОБА_1 у такій заяві не може стояти підпис відповідача, крім того просила застосувати наслідки пропуску позивачем строку давності для звернення до суду із позовом.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин заявлений позов не підлягає задоволенню.

Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України.

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою (штрафом, пенею).

Наполягаючи на позові сторона позивача як на підставу своїх вимог посилалася на ті обставини, що 18.03.2008 року відповідач шляхом підписання заяви позичальника отримав від позивача кредит у розмірі 12100 гривень.

Як передбачають чч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такі положення щодо обовязку доказування відповідають і вимогам ст. 60 ЦПК України, частина 3 якої наголошує, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Заперечуючи на позов, сторона відповідача зазначала, що останній не укладав з позивачем вищевказаного кредитного договору, як, власне, і не винен банку ніякого кредиту.

Отже, стосовно обставин укладання кредитного договору, отримання та сплати відповідачем коштів за користування кредитом виник спір між сторонами, а тому сторона позивача повинна була довести наведені нею обставини належними та допустимими доказами.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому частина 2 ст. 64 ЦПК України визначає, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

На підтвердження позову позивач надав суду фотокопію заяву позичальника від 18.03.2008 року.

Заперечуючи на позов та обставини, що його обґрунтовують, сторона відповідача клопотала про надання суду оригіналу вищевказаної заяви, а тому суд згідно вимог цивільного процесуального закону вимагав від сторони позивача подання оригіналу заяви позичальника від 18.03.2008 року для чого неодноразово надавав час та оголошував перерви у судовому засіданні.

Натомість, позивач оригіналу названого письмового доказу суду не надав, а його лише обмежився посиланням на нього своїми поясненнями та наданням його фотокопії.

Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

І вказані положення цивільного процесуального закону були виконані судом, бо останній роз'яснив позивачу його права та обов'язки, попередив про наслідки невиконання обовязку доказування, про що свідчать відповідні ухвали суду.

Незважаючи на викладене, сторона позивача так і не виконала свого обовязку доказування.

Таким чином, оскільки у порядку ч. 2 ст. 64 ЦПК України сторона позивача на вимогу суду не надала оригіналу заяви позичальника від 18.03.2008 року, суд може констатувати, що позивач не виконав свого обовязку доказування, через що суд критично ставиться до фотокопії вказаної заяви, яка за змістом ст.ст. 57, 64 ЦПК України не є доказом (суд не пересвідчився у її відповідності оригіналу).

З огляду на наведені положення закону та обставини справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, через їх недоведеність перед судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 526, 527, 530, 549, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін