Справа № 2-2358/10
Провадження № 22-ц/779/1118/2016
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника позивача Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 16 грудня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позов тим, що 29.07.2008 року між сторонами було укладено договір №IFWA5H/5 про надання овердрафтового кредиту на термін безперервного користування в сумі 10 000 грн. Для розрахунку відсотків за користування кредитом встановлювалася диференційована процентна ставка. Процентна ставка до розрахунку залежала від терміну існування непогашеного залишку за кредитом і визначалася таблицею 4.1.1. овердрафтового договору. У випадку непогашення кредиту після закінчення 30 днів з дати початку періоду безперервного користування кредитом, починаючи з 31-го дня встановлювалася подвоєна процентна ставка. Відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, у зв'язку з чим станом на 11.03.2010 року його заборгованість становила 20 827, 75 грн., з якої 10 230, 80 грн. заборгованість за кредитом, 6565, 05 грн. - нараховані відсотки, 311, 45 грн. - прострочені відсотки, 3 720, 45 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В добровільному порядку відповідач не бажав погасити вказану суму заборгованості. Просив стягнути з нього 20 827, 75 грн. заборгованості за кредитним договором №IFWA5H/5 від 29.07.2008 року.

Рішенням Косівського районного суду від 16 грудня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 20 827, 75 грн. за кредитним договором №IFWA5H/5 від 29 липня 2008 року, 208, 27 грн. держмита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необгрунтованість рішення, неповноту з'ясування обставини, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що позивач при поданні позовної заяви додав додаток 7 від 29.07.2008 року до договору банківського рахунку № IFWA5H/5 від 01.03.2006 року, укладеного між банком та фізичною особою-підприємцем, тобто суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 На думку апелянта, суд проігнорував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 жовтня 2010 року у справі №6-26477св09, не закривши провадження по справі.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та провадження у даній справі закрити.

Вислухавши представника позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у результаті невиконання відповідачем умов договору, укладеного між відповідачем ОСОБА_4 та банком 29.07.2008р., а саме порушення порядку розрахунків по овердрафту на корпоративну пластикову картку№IFWA5H/5 від 29.07.2008р., утворилася заборгованість у розмірі 20827, 75 гривень.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, оскільки судом порушено норми процесуального права.

Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між сторонами було укладено договір №IFWA5H/5 про надання овердрафтового кредиту на термін безперервного користування в сумі 10 000 грн.

Ці обставини судом встановлені неправильно. Суд не звернув уваги, що позивачем не був доданий до позовної заяви договір про надання овердрафтового кредиту від 29 липня 2008р., на який посилається позивач у позовній заяві, а у матеріалах справи містився лише додаток № 7 від 29 липня 2008 року до договору банківського рахунка №IFWA5H/5 (а.с.6-10).

Суд, в порушення ст.ст. 213-214 ЦПК України, не з'ясував коли і на яких умовах був укладений з відповідачем договір банківського рахунка, не врахувавши положення ст. 11 ЦК України про те, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідача перед позивачем є договір, а додаток до договору лише стосується окремих його положень та ґрунтується на самому договорі і не може окремо від договору самостійно породжувати будь-які цивільні права та обов'язки особи.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що 01 березня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерного товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, був укладений договір банківського рахунка №IFWA5H/5, за умовами якого банк відкрив клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України та умов цього договору. (а.с. 86-89).

29 липня 2008 року до договору банківського рахунка №IFWA5H/5 було укладено додаток 7 - Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, відповідно до п.1.1. якого, банк за наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснювати овердрафтові обслуговування клієнта на підставі Анкети-заяви на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок (додаток 8 до цього договору), що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами Клієнта з використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на картковому рахунку Клієнта НОМЕР_1 відкритому в банку (далі - картрахунок), за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п.1.3. цього додатка, шляхом дебатування картрахунку. Згідно п.1.3. на момент підписання цього додатку до договору ліміт складає 10 000 грн. Номер корпоративної картки НОМЕР_2. Проведення платежів клієнта в порядку, встановленому цим додатком до договору, здійснюється банком у термін до 29 липня 2009 року. (а.с.6).

Із позовної заяви вбачається, що позивач звернувся з позовом до фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 20 827, 75 грн. станом на 11.03.2010 року, яка виникла у зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитним договором.

З копії позовної заяви, поданої апелянтом до апеляційної скарги, видно, що в березні 2016 представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Просив стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» заборгованість за договором №IFWA5H/5 від 01 березня 2006 року в розмірі 30 146, 79 грн. (а.с.90).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Матеріали справи свідчать, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 виникли з договору банківського рахунка №IFWA5H/5 від 01 березня 2006 року, укладеного між банком та фізичною особою-підприємцем, ОСОБА_4 є приватним підприємцем і не перебуває в процесі припинення (а.с.31-32), що не заперечується представником позивача у судовому засіданні. Тобто правовідносини виникли з приводу виконання господарського договору, тому врегульовані Господарським кодексом України.

За таких обставин провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205, 310 ЦПК України у зв'язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 205, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 16 грудня 2010 року скасувати.

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк