Справа № 190/1076/16-ц
Провадження №2/190/368/16
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

17 травня 2016 року м.П'ятихатки

Суддя П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області Семенников О.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Віноградівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, третя особа Управління Держгеокадастру у Пятихатському районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельний пай,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Віноградівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області з вимогами про визнання за нею права власності на земельну ділянку (пай) сільгоспризначення розміром 5,48 умовних кадастрових одиниць, розташовану на землях Виноградівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, як колишнього члена КСП ім..Шевченка с.Виноградівка Пятихатського району Дніпропетровської області. Також заявник просить суд звільнити її від сплату судового збору, посилаюсь на незадовільне матеріальне становище.

Розглянувши подані матеріали, суддя приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам п.6) ч.2, ч.5 ст.119 ЦПК України і підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна окрім іншого містити зазначення доказів, що підтверджують кожну викладену в позові обставину.

Посилаючись на положення нормативних актів, що передбачають визнання саме права на земельну частку (пай) за колишніми членами КСП та наявність у заявника права на виділ земельної частки (паю), позивачем заявлено позовні вимоги про визнання саме права власності на земельну ділянку (пай) в умовних кадастрових гектарах. Доказів, що підтверджують обставини виділення в натурі на місцевості земельної ділянки (паю), право власності на яке заявник просить визнати суд, в позовній заяві не зазначено, наявність підстав для звільнення від доказування цих обставин не вказано.

Згідно з положеннями ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви заявником додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Посилаючись на своє незадовільне матеріальне становище та положення прецедентної практики ЄСПЛ ( рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі») заявник просить суд звільнити її від сплати збору, на що суд зазначає наступне.

В якості обґрунтування незадовільного матеріального становища заявником надано довідку Пятихатського відділу УПФУ Дніпропетровської області від 29.04.2016 року, згідно з якою ОСОБА_1 отримує щомісячну пенсію за віком у розмірі 1203,28 грн.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету (постанова пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Так, у вищевказаному рішенні ЄСПЛ від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» в п.59 суд зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду, а вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п.60 рішення).

В п.61 цього рішення ЄСПЛ зазначено, що при розгляді справи суду необхідно визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду.

З урахуванням викладеного, оскільки заявником надано довідку про отримання щомісячної пенсії в розмірі 1203,28грн., доказів щодо наявності щомісячних систематичних витрат, в т.ч. на утримання майна, харчування та інш., заявником не зазначено та підстав для звільнення від доказування не вказано, суд не може вважати обмеженням права заявника у доступі до суду зобовязання сплатити судовий збір за заявлені немайнові вимоги (визнання права на пай) в розмірі, встановленому законодавством на час звернення до суду, 551,20 грн., що складає менш ніж половини отримуваних заявником щомісячних пенсійних виплат, у звязку з чим суд вважає клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за поданим позовом необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні, через що позивачу необхідно надати до суду документ про сплату судового збору за заявленим вимогами в належному розмірі.

Відповідно ч.1 ст.121 ЦПК України якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119, 120 ЦПК України, суддя постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

В даному випадку недотримання позивачем положень ст.119 ЦПК України і на цій підставі залишення позову без руху не може бути розцінено як обмеження в доступі до правосуддя, який регламентовано ст.55 Конституції України. Європейський суд з прав людини в рішенні Міцци проти Мальти зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним і особа, яка має намір ним скористатися, повинна дотримуватися порядку, передбаченого національним процесуальним законодавством конкретної держави.

Враховуючи зазначені обставини, у звязку з невідповідністю позовної заяви ОСОБА_1 встановленим вимогам, суд вважає за необхідне залишити подану позовну заяву без руху та надати строк для усунення вищевказаних недоліків, але не більше пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Віноградівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, третя особа Управління Держгеокадастру у Пятихатському районі Дніпропетровської області, про визнання права власності на земельний пай, залишити без руху, зобов'язавши заявника усунути виявлені недоліки.

Встановити строк для виконання вимог ухвали пять днів з дня її отримання.

Розяснити заявнику, що у разі не виправлення зазначених недоліків заява буде вважатися не поданою і підлягатиме поверненню.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає

Суддя О.Ю.Семенников