У х в а л а

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Львова до ОСОБА_1, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: Львівська міська рада, державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тарас Львович, про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, визнання договору недійсним, демонтаж будівлі;

за позовом Львівської міської ради до реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко ТарасЛьвович, державне підприємство «Підприємство Львівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області № 48», публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу та демонтаж самочинного будівництва

за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року прокурор м. Львова звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» (далі - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») від 30 січня 2012 року про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «Салон «Же-О-Зе» (далі - ТзОВ «Салон «Же-О-Зе») на нерухоме майно - будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1, на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 8 травня 2012 року, укладений між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л.; визнати протиправним та скасувати рішення реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 28 травня 2012 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно - будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_1 демонтувати будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., за вказаною адресою.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16 листопада 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останній придбав житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0895га, на якій розташований вищевказаний будинок., за адресою: АДРЕСА_1

У подальшому ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0895га для обслуговування житлового будинку, зареєстрований 27 червня 2007 року.

20 лютого 2008 року ОСОБА_1, на підставі вищевказаного договору купівлі - продажу,зареєстрував своє право власності на будинок, загальною площею 38,3 кв.м., по АДРЕСА_1.

30 січня 2012 року за вказаною адресою було зареєстровано будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року.

Так, вказаним судовим рішенням у справі № 5015/4675/11 за позовом ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» до Львівської міської ради, за участю третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання права власності на нежитлові приміщення, задоволено позовні вимоги ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та визнано за останнім право власності на нежитлові приміщення, в тому числі на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Однак, постановою Львівського апеляційного господарського суду Львівської області від 12 березня 2013 року вказане рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Салон «Же-О-Зе».

5 січня 2012 року ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» звернулось до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» та 30 січня 2012 року на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» було зареєстровано право власності на приміщення будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., по АДРЕСА_1.

У зв'язку з наведеним, ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» отримало відповідний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 січня 2012 року.

Позивач зазначав, що право власності набуто ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» неправомірно, оскільки рішення суду, на підставі якого було зареєстроване право власності на спірні нежитлові приміщення за ним, було скасоване.

Вказував, що на підставі договору купівлі-продажу від 8 травня 2012 року, укладеного між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1, останній зареєстрував 28 травня 2012 року право власності на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м. по по АДРЕСА_1, що підтверджується витягом ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 28 травня 2012 року.

Зазначав, що оскільки у ТзОВ «Же-О-Зе» були відсутні правові підстави володіти, користуватися та розпоряджатися спірними нежитловими приміщеннями, спірний договір купівлі-продажу слід визнати недійсним.

Також зазначав, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво будівлі ресторану, оскільки у нього відсутні документи, які б стверджували про дотримання встановленого порядку погодження самочинного будівництва та прийняття його в експлуатацію, а також про звернення у відповідні органи із зазначеним питанням.

Крім цього, згідно інформації Департаменту містобудування Львівської міської ради від 26 листопада 2013 року, проектна документація, містобудівні умови по АДРЕСА_1 не погоджувались та не видавались.

Відповідно до інформації Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 14 листопада 2013 року, а також плану - схеми теплових мереж, наданого Львівською виправною колонією №48 від 27 листопада 2013 року, на території ресторану по АДРЕСА_1, безпосередньо під приміщенням ресторану заходиться мережа теплопостачання, яка знаходиться на балансі вказаної виправної колонії, а відтак будівництво такого є категорично забороненим.

Окрім цього, приміщення ресторану збудоване в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень.

У серпні 2014 року Львівська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати нечинним витяг про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, від 30 січня 2012 року № 33010077, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; визнати нечинним витяг про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 від 28 травня 2012 року № 35898006, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; скасувати державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, та зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на вказані нежитлові приміщення; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, та зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказані нежитлові приміщення; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 8 травня 2012 року між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1; зобов'язати ОСОБА_1 привести до попереднього стану земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самочинно встановленої будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв.м.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у липні 1998 року на адресу Львівського міського голови надійшло звернення ОСОБА_5 про передачу у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування власного житлового будинку. За результатами розгляду вказаного звернення постійна комісія землекористування, будівництва і архітектури Львівської міської ради прийняла рішення про доцільність передачі ОСОБА_5 земельної ділянки площею 895 кв.м для обслуговування житлового будинку№ АДРЕСА_1 (в т.ч. 895 кв.м в межах червоних ліній без права забудови).

Відповідно до наказу департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради народних депутатів від 10 лютого 1999 року № 23 передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 895 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку без права будівництва.

Ухвалою Львівської міської ради від 18 лютого 1999 року № 148 затверджено вищевказаний наказ та видано ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0895 га. При цьому, в усіх випадках передачі вказаної земельної ділянки закріплено обмеження щодо червоних ліній вулиць: земельна ділянка площею 0,0895 гектара знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку від 27червня 2007 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться у власності ОСОБА_1

У період з 2007 по 2014 рік не відбувалось зміни власника земельної ділянки, що підтверджується інформацією відділу Держземагенства у м. Львові Львівської області від 22 травня 2014 року.

У Державному акті на право власності на земельну ділянку від 27 червня 2007 року зазначено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, надана для обслуговування житлового будинку.

Так, згідно договору купівлі-продажу від 16 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, житловий будинок, загальною площею 38,3 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, та земельна ділянка, площею 0,0895 га, на якій розташовано вказаний будинок, були придбані ОСОБА_1

Уподальшому, за договором купівлі-продажу,укладеним в простій письмовій формі, 27 червня 2011 року ОСОБА_1 продав ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» вже будівлю ресторану площею 288,60 кв.м, яка розташована за вищевказаною адресою.

Факт збільшення площі будівлі по АДРЕСА_1 з 38,3 кв.м до 288,60 кв.м підтверджується поверховим планом на вказану будівлю, що виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19 вресня 2011 року.

Одночасно, у вказаному поверховому плану будівлі по АДРЕСА_1 міститься примітка: «документів на будівництво в БТІ не подано». А відтак, збільшення площі будівлі з 38,3 кв.м до 288,60 кв.м було здійснено ОСОБА_1 самочинно.

Згідно із листами департаменту містобудування Львівської міської ради від 26 листопада 2013 року та від 4 червня 2014 року ні для фізичних, ні для юридичних осіб не погоджувалась проектна документація та не видавались містобудівні умови, так як є обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 20 листопада 2013 року убачається, що у єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, повернених декларацій та відмов у видачі таких дозволів і сертифікатів, відсутня інформація про об'єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного, зазначав, що будівельні роботи на земельній ділянці по АДРЕСА_1 по перебудові житлового будинку площею - 38,3 кв.м.у будівлю ресторану площею - 288,6 кв.м. містять ознаки самочинного будівництва передбачені положеннями чинного законодавства та актами Львівської міської ради.

Зазначав, що договір купівлі-продажу від 27 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Салон «Же-О-Зе»,предметом якого була будівля ресторану площею 288,60 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, не був нотаріально посвідченим, а тому в силу приписів чинного законодавства є нікчемним з моменту його вчинення та не має юридичної сили. А відтак, у ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» не виникало повноважень по здійсненню дій з розпорядження вказаною будівлею ресторану.

Дійсно рішенням Господарського суду Львівської області від 23 грудні 2011 року за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» було визнано право власності на будівлю ресторану площею 288,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного рішення Господарського суду Львівської області, ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» здійснило реєстрацію права власності на спірну будівлю ресторану за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 30 січня 2012 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 8травня 2012 року ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» продало ОСОБА_1 будівлю ресторану площею 288,6 кв.м, позначену на плані літерою «А-1» по АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 28 травня 2012 року.

Однак, 12 березня 2013 року Львівським апеляційним господарським судом ухвалено постанову, якою скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року. Зазначеною постановою встановлено відсутність матеріалів, що посвідчували б факт передачі будівлі ресторану ТзОВ «Салон «Же-О-Зе».

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року, позов прокурора м. Львова та позов Львівської міської ради задоволено частково.

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» від 30 січня 2012 року на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1, та зобов'язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на вказані нежитлові приміщення.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 8 травня 2012 року, укладений між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л.

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 від 28 травня 2012 року на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_1, та зобов'язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказані нежитлові приміщення.

Зобов'язано ОСОБА_1 привести до попереднього стану земельну ділянку, що знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом демонтажу самочинно встановленої будівлі ресторану, загальною площею 288,6 кв.м.

У задоволенні позову Львівської міської ради щодо визнання нечинними витягів про державну реєстрацію права власності на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1, за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» від 30 січня 2012 року № 33010077, та за ОСОБА_1 від 28 травня 2012 року № 35898006, виданих ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, у решті рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов прокурора м. Львова та Львівської міської ради, виходив із того, що будівельні роботи на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, яка перебуває у власності ОСОБА_1, по перебудові житлового будинку площею - 38,3 кв.м в будівлю ресторану площею - 288,6 кв.м. були здійснені саме ОСОБА_1 та містять ознаки самочинного будівництва, передбачені положеннями чинного законодавства та актами Львівської міської ради.

Також суд дійшов висновку про нікчемність договору купівлі-продажу від 27 червня 2011 року,укладеному між ОСОБА_1 та ТзОВ «Салон «Же-О-Зе», предметом якого була будівля ресторану площею 288,60 кв.м. по АДРЕСА_1, оскільки він не був нотаріально посвідченим, а тому не може створювати будь-яких юридичних наслідків. Тобто у ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» не було законних підстав щодо набуття права власності на вищевказане приміщення та відповідно законних прав щодо розпорядження ним.

З урахуванням наведеного, суд визнав недійсним договір купівлі-продажу від 8 травня 2012 року, укладений між ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» та ОСОБА_1

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому зазначив, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, та правильно вирішив спір по суті.

Установлено й це убачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що відповідно до наказу департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради народних депутатів від 10 лютого 1999 року № 23 ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 895 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку без права будівництва.

Ухвалою Львівської міської ради від 18 лютого 1999 року № 148 затверджено вищевказаний наказ та видано ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0895 га. При цьому, в усіх випадках передачі вказаної земельної ділянки закріплено обмеження щодо червоних ліній вулиць: земельна ділянка площею 0,0895 гектара знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень.

16 листопада 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого останній придбав житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0895га, на якій розташований вищевказаний будинок, за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до абзацу 3 пункту 6 вказаного договору купівлі-продажу, на земельну ділянку по АДРЕСА_1, відповідно до довідки Львівського міського відділу Львівської регіональної Філії центру державного земельного кадастру № 450 від 15 листопада 2006 року, існують такі обмеження: «щодо червоних ліній вулиць: земельна ділянка площею 0,0895 га гектара знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень; забезпечити цілодобовий доступ до існуючих на території ділянки інженерних мереж для їх ремонту, обслуговування, дотримуватись правил використання землі в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста і не чинити перешкод у будівництві нових».

На підставі зазначеного нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0895га для обслуговування житлового будинку, зареєстрований 27 червня 2007 року, а 20 лютого 2008 року зареєстрував своє право власності на будинок, загальною площею 38,3 кв.м., по АДРЕСА_1.

27 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» в простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» придбав будівлю ресторану, площею 288,6 кв.м., який розташовано по АДРЕСА_1.

30 січня 2012 року за вказаною адресою було зареєстровано будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року, яким було визнано право власності за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» на будівлю ресторану площею 288,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 8травня 2012 року ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» продало ОСОБА_1 будівлю ресторану площею 288,6 кв.м, позначену на плані літерою «А-1» по АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 28 травня 2012 року.

Постановою Львівськогоапеляційного господарського суду від 12 березня 2013 року скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 23 грудня 2011 року.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити вказаному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безпідставно у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом установлено, що власником спірної земельної ділянки та будинку до реєстрації права власності на вказане майно за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» був ОСОБА_1 і за оспореним договором купівлі - продажу від 8 травня 2012 року власником спірної будівлі став ОСОБА_1

Таким чином, апеляційний суд, визнаючи недійсним договір купівлі - продажу від 8 травня 2012 року, визначився з видом правовідносин між сторонами та дійшов правильного висновку про те, що не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо добросовісного набуття ним спірного майна, оскільки законні підстави для набуття ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» права власності на будівлю ресторану, загальною площею 288,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 були відсутні, рішення суду про визнання за ТзОВ «Салон «Же-О-Зе» права власності на спірну будівлю скасоване, продавцем була особа, яка не набула права власності на майно у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 України та стаття 391 ЦК України.

Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Суди, розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, врахували, що ОСОБА_1 збудував спірне приміщення всупереч обмеженням, які були встановлені при купівлі ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0895газа адресою: АДРЕСА_1, а саме: «щодо червоних ліній вулиць: земельна ділянка площею 0,0895 га гектара знаходиться в межах червоних ліній без права забудови та посадки багаторічних насаджень; забезпечити цілодобовий доступ до існуючих на території ділянки інженерних мереж для їх ремонту, обслуговування, дотримуватись правил використання землі в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста і не чинити перешкод у будівництві нових», про що зазначено у п. 6 вказаного договору купівлі-продажу від 16 листопада 2006 року і з яким ОСОБА_1 був ознайомлений під час його підписання.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою заявника з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують їх законності та обґрунтованості, а тому їх слід залишити без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик