Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Гвоздика П.О., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., НагорнякаВ.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Мотор-Банк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ферро-ВВ», про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Мотор-Банк» (далі - ПАТ «Мотор-Банк»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ферро-ВВ» (далі - ТОВ «Ферро-ВВ»), про визнання поруки припиненою.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 травня 2013 року між ПАТ «Мотор-Банк» та ТОВ «Ферро-ВВ» в рамках генеральної угоди від 31 травня 2011 року № GEN-3/11 було укладено кредитний договір № 04/К/22/13, відповідно до якого ТОВ «Ферро-ВВ» було надано кредит в межах кредитної лінії у розмірі 2 500 000 грн, з кінцевим строком повернення 21 травня 2014 року. Додатковою угодою від 21 березня 2014 року № 1 до кредитного договору № 04/К/22/13 було зменшено ліміт кредитної лінії до 1 900 000 грн. Вказував, що зазначений кредитний договір та додаткова угода до нього є невідємними частинами генеральної угоди та є останнім кредитним договором, укладеним між ПАТ «Мотор-Банк» та ТОВ «Ферро-ВВ».

З метою забезпечення виконання ТОВ «Ферро-ВВ» зобов'язань за вказаним кредитним договором, 31 травня 2011 року між ним та ПАТ «Мотор-Банк» було укладено договір поруки № 35/11, відповідно до умов якого останній поручився перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне та повне виконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Зазначав, що в результаті зменшення кредитного ліміту були внесені зміни до вказаного договору поруки шляхом підписання додаткової угоди 21 березня 2014 року, за умовами якої було змінено визначення кредитного договору, наведеного в розділі 1 договору поруки, та зазначення розміру загального ліміту на рівні 1 900 000 грн.

Вважав, що у зв'язку з тим, що в договорі поруки встановлено строк його дії, договір слід вважати припиненим.

Враховуючи викладене, позивач посилаючись на ст. ст. 251, 252, ч. 4 ст. 559 ЦК України, просив суд визнати договір поруки від 31 травня 2011 року, укладений між ПАТ «Мотор-Банк» та ним, припиненим з 31 травня 2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що 22 травня 2013 року між ПАТ «Мотор-Банк» та ТОВ «Ферро-ВВ», в рамках генеральної угоди від 31 травня 2011 року № GEN-3/11, було укладено кредитний договір № 04/К/22/13, відповідно до якого ТОВ «Ферро-ВВ» було надано кредит в межах кредитної лінії у розмірі 2 500 000 грн, з кінцевим строком повернення 21 травня 2014 року. Додатковою угодою від 21 березня 2014 року № 1 до кредитного договору № 04/К/22/13 було зменшено ліміт кредитної лінії до 1 900 000 грн.

З метою забезпечення виконання ТОВ «Ферро-ВВ» зобов'язань за вказаним кредитним договором, 31 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Мотор-Банк» було укладено договір поруки № 35/11, відповідно до умов якого останній поручився перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне та повне виконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. В результаті зменшення кредитного ліміту були внесені зміни до вказаного договору поруки шляхом підписання додаткової угоди 21 березня 2014 року, за умовами якої було змінено визначення кредитного договору, наведеного в розділі 1 договору поруки, та зазначення розміру загального ліміту на рівні 1 900 000 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, у ст. 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Виходячи із ч. 4 ст. 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У справі, яка переглядається, пунктом 3.2 додаткової угоди від 21 березня 2014 року передбачено, що у випадку невиконання боржником основного зобов'язання, передбаченого кредитним договором, банк має право вимагати виконання цього зобов'язання поручителем і відшкодування інших збитків кредитора, обумовлених невиконанням боржником основного зобов'язання, або звернути стягнення на належне йому майно чи грошові кошти відповідно до чинного законодавства України, при цьому строк пред'явлення кредитором такої вимоги до поручителя встановлюється сторонами у термін 3 роки від дня укладення даного договору.

З позовом ОСОБА_3 звернувся до суду у травні 2015 року.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки у розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за договором поруки від 31 травня 2011 року не припинилась.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: П.О. Гвоздик

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк