Справа № 454/1401/13 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2238/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи Сокальська ДНК, Скоморохівська сільська рада Сокальського району Львівської області, законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9, про визнання недійсними заповітів, недійсними свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про визнання недійсними заповітів, недійсними свідоцтв про право на спадщину. Покликаючись на те, що його батько - ОСОБА_10 не підписував заповіт 28.12.1993 року, та, що заповіт мами ОСОБА_11 від 31.01.2012 року є недійсним у зв»язку з тим, що остання не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними, а також у зв»язку з посвідченням заповіту з порушенням його форми та посвідчення, доповнивши позовні вимоги вимогою скасування державної реєстрації, просив задоволити позов.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним заповіт від імені ОСОБА_12, який помер 01.01.1994 року, посвідчений 28.12.1993 року секретарем Скоморохівської сільської ради Сокальського району ОСОБА_13, і зареєстрований в реєстрі за №19. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_14 Сокальською державною нотаріальною конторою 13.02.2003 року та зареєстроване в реєстрі за №1-377. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_14, видане ОСОБА_4 06.05.2010 року та зареєстроване в реєстрі за №1-531. Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок №17 по вул. Ліскова в с.Скоморохи Сокальського району за ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2003 року, яке видане Сокальською державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-377. Скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок №17 по вул. Ліскова в с.Скоморохи Сокальського району за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.2010 року, яке видане Сокальською державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за №1-531. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду оскаржили представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 в апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального і процесуального прав. Зазначає, що суд не звернув увагу на заявлені ОСОБА_4 вимоги про застосування позовної давності і не зазначив про це в мотивувальній частині. Вказує, що позивач не подавав заяву про поновлення строку, так як звернувся в суд лише 18.05.2013 року. Вважає, що про наявність заповіту від 28.12.1993 року позивач знав, так як цікавився спадщиною після похорону батька, дій на прийняття спадщини не вчиняв. А відтак стверджує, що про заповіт позивачу було відомо в 1994 році. Просить скасувати рішення в частині визнання недійсним заповіту ОСОБА_12, посвідченого 28.12.1993 року, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального і процесуального права. Посилається на те, що ОСОБА_11 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, що заповіт ОСОБА_11 посвідчений з порушення вимог щодо його форми. Вказує, що остання не давала доручення ОСОБА_15 підписувати за неї заповіт. Вважає відсутніми підстави для посвідчення заповіту при свідках, оскільки мама могла сама прочитати заповіт. Стверджує, що те, що мама не прочитала і не підписала самостійно заповіт свідчить про те, що вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Вказує, що свідки повний текст заповіту не зачитували. Також зазначає, що в заповіті не зазначено часу його складання в годинах і хвилинах, не зазначено місце складання заповіту. Вважає суттєвими розбіжності щодо зазначення складання тексту заповіту в м.Сокаль при тому, що заповіт підписано в с.Скоморохи. Просить рішення суду в частині відмови в визнанні недійсним заповіту ОСОБА_11, посвідченого 31.01.2012 року, скасувати те ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції.

А відтак законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється в межах доводів апеляційних скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та вимог, заявлених в суді першої інстанції до останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання поданої позивачем по справі апеляційної скарги, та заперечення вимог апеляційної скарги ОСОБА_6М, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги ОСОБА_6М, та про заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_4 є відповідно сином та внучкою ОСОБА_12 і ОСОБА_11.

Згідно з свідоцтвом про смерть серія І-СГ №274264 ОСОБА_12 помер - 01.01.1994 року.

ОСОБА_11 31.01.2012 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу ОСОБА_16, та зареєстрований в реєстрі за №317, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого би не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі грошові вклади, заповіла ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-СГ №274264 ОСОБА_11 померла 01.02.2012 року.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Згідно з ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак апелянтом ОСОБА_6 ні в суді першої інстанції, ні до апеляційної скарги не подано жодного доказу про те, що ОСОБА_2 довідався або міг довідатися про порушення свого права в 1994 році.

В зв»язку з викладеним колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 голослівними, а відтак скаргу слід відхилити.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 щодо визнання недійсним заповіту ОСОБА_11, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вказаної вимоги.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, оскільки його суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, з зазначенням місця та часу його складання.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбутися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно з п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МУЮ від 03.03.2004 року №20/5 (яка діяла на момент посвідчення заповіту ОСОБА_11, надалі - Інструкція) заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

Відповідно до положень п.158 Інструкції на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та

ставлять свої підписи на ньому.

З тексту оспорюваного заповіту ОСОБА_11 вбачається, що оскільки ОСОБА_11, у звязку з хворобою рук (поліартрит) не могла власноручно підписати заповіт, на її прохання, за її дорученням і в її присутності, текст заповіту, згідно ст.207 ЦК України підписано на дому за адресою: с.Скоморохи Сокальського району Львівської області гр. ОСОБА_15 Заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 У звязку з тим, що ОСОБА_11 мала хворобу рук (поліартрит) та похилим віком не могла особисто прочитати текст уголос, за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст заповіту до підписання ОСОБА_15М уголос зачитаний запрошеними свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 Заповіт записаний нотаріусом, зі слів ОСОБА_19 У звязку з хворобою рук (поліартрит) ОСОБА_11 за її дорученням та в її і нотаріуса присутності текст заповіту підписано ОСОБА_15 на дому за адресою: с.Скоморохи, вул.Ліскова, буд.17 Сокальського району Львівської області, і, що в посвідчувальному написі нотаріуса відсутнє зазначення годин та хвилин його вчинення. (т.1, а.с.59)

Зазначені обставини та положення цивільного законодавства залишились поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, оскільки в оспорюваному заповіті ОСОБА_11відсутнє зазначення часу складення заповіту зазначення в годинах і хвилинах, колегія суддів приходить до висновку, що оспорюваний заповіт ОСОБА_11 складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а відтак є нікчемним.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

В зв»язку з викладеним колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким встановити нікчемність заповіту ОСОБА_11, посвідченого 31 січня 2012 року приватним нотаріусом Сокальського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстрований в реєстрі за №317, а в решті рішення залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог скасувати. Ухвалити нове рішення. Встановити нікчемність заповіту ОСОБА_11, посвідченого 31 січня 2012 року приватним нотаріусом Сокальського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстрований в реєстрі за №317. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_20