Справа № 755/957/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гончарука В.П.

при секретарі Красновій І.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи: ПНКМНО Биков В.О., ПНКМНО Перевертун О.Ю,, П"ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, ПНКМНО Іванова С.М., Приватний нотаріус Миргородського нотаріального округу Полтавської обл. Карбан Є.О. про визнання недійсним договорів купівлі - продажу квартири, суд,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи: ПНКМНО Биков В.О., ПНКМНО Перевертун О.Ю,, П"ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, ПНКМНО Іванова С.М., Приватний нотаріус Миргородського нотаріального округу Полтавської обл. Карбан Є.О. в якій просить Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_4посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим Валерієм Олександровичем від 08 травня 2009 року за реєстровим № 710, укладеного між ОСОБА_2, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від ОСОБА_11, та ОСОБА_12, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Перевертун Олександром Юрійовичем 25 серпня 2009 року за реєстровим № 806, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_4;

Визнати недійним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 посвідчений державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Зозулею Оленою Юріївною 14 жовтня 2009 року за реєстровим № 11-212, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_15;

Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною від 30 квітня 2010 року за реєстровим ; 955 укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_6.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 04 березня 2009 року приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Євгеній Олексійович посвідчив довіреність за реєстровим № 399 від ОСОБА_11, який уповноважував ОСОБА_2 продати однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1. Враховуючи те, що ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року а довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Євгеній Олексійович 04 березня 2009 року за реєстровим № 399, тобто на час складення довіреності ОСОБА_17 помер. Окрім того, в матеріалах кримінального провадження № 00000548 міститься почеркознавча експертиза від 06.05.2014року, виданий НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві, якою встановлено що підпис від імені ОСОБА_17, виконана іншою особою а не ОСОБА_17 на підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд визнати договори купівлі продажу квартири недійсними.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_18 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додатково надала пояснення викладені в позовній заяві, просила суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_19 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову. Додатково надали пояснення викладенні в запереченнях на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи.

Треті особи ПНКМНО Биков В.О., ПНКМНО Перевертун О.Ю,, П"ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, ПНКМНО Іванова С.М. та Приватний нотаріус Миргородського нотаріального округу Полтавської обл. Карбан Є.О. в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_20 ОСОБА_1 (а.с.8-9).

31 грудня 2013 року рішенням Дніпровського районного суд м. Києва заяву ОСОБА_1 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було задоволено повністю. (а.с. 10-11).

04.03.2009 року Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Євгеній Олексійович посвідчив довіреність за реєстровим № 399 від ОСОБА_11, який уповноважував ОСОБА_2 продати однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 27).

08.05.2009року між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 було укладено договір купівлі продажу квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим В.О. (а.с.28).

В судовому засіданні встановлено, що ГУ МВС України в м. Києві відкрило кримінальне провадження № 0000548, та в рамках кримінального провадження № 0000548 була проведена експертиза від 06.05.2014 року відповідно до якої встановлено, що підпис та рукописний напис в графі "підпис" від імені ОСОБА_17 в довіреності від 04.03.2009 року від імені ОСОБА_17 на ОСОБА_21 на право продажу належної ОСОБА_17 квартиру АДРЕСА_3 виконано іншою особою а не ОСОБА_17 (а.с. 14-25).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пунктом 7 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

У свою чергу, згідно до приписів ст.236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Проте, в порушення вимог законодавства, під час укладення зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 08.05.2009 року не були додержані вимоги ст.ст. 203, 205 ЦК України та цей правочин був спрямований на незаконне заволодіння майном, що належить позивачу на праві власності у порядку спадкування, отже довіреність від 04 березня 2009 року посвідчена приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Євгенієм Олександровичем зареєстрована в реєстрі за № 399 від ОСОБА_11, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, згідно свідоцтва про смерть виданого 30 січня 2014року серія НОМЕР_1 та актового запису про смерть № 15953 Головного управління юстиції у м. Києві Відділ реєстрації смерті у м. Києві, тобто довіреність на час її укладення є недійсною.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину єнедодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п"ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Також статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_6 є добросовісним набувачем спірної квартири, у зв'язку з чим позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною від 30 квітня 2010 року за реєстровим № 955 укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_6, задоволенню не підлягає.

Так відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-95цс13 визначено, що згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України).

ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири з підстав невідповідності їх вимогам закону.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Судом касаційної інстанції не враховано, в який спосіб підлягає захисту порушене право позивача, оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення частково позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 205, 215, 216 ЦК України, 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи: ПНКМНО Биков В.О., ПНКМНО Перевертун О.Ю,, П"ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, ПНКМНО Іванова С.М., Приватний нотаріус Миргородського нотаріального округу Полтавської обл. Карбан Є.О. про визнання недійсним договорів купівлі - продажу квартири - задовольнити частково

Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_4 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим Валерієм Олександровичем від 08 травня 2009 року за реєстровим № 710, укладеного між ОСОБА_2, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від ОСОБА_11, та ОСОБА_12, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Перевертун Олександром Юрійовичем 25 серпня 2009 року за реєстровим № 806, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_4.

Визнати недійним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 посвідчений державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори Зозулею Оленою Юріївною 14 жовтня 2009 року за реєстровим № 11-212, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_15.

В задорволоенні позовної вимоги - визнати недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Івановою Світланою Миколаївною від 30 квітня 2010 року за реєстровим № 955 укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_6 - відмовии.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 днів з моменту проголошення рішення.

С у д д я :