АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №645/2045/15 Головуючий І інстанції Бондарєва І.В.
Провадження №22ц/790/1577/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів Шаповал Н.М., Пшенічної Л.В.,

за участі секретаря Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про припинення договору іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

17.03.2015р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення договору іпотеки.

В обґрунтування позову вказували, що 08.08.2014 р. між ними та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів у сумі 128200,00 грн., в простій письмовій формі, які вони зобовязались повернути не пізніше 08.08.2015 р.

Цього ж дня між сторонами був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, позивачі передали в іпотеку іпотеко держателю ОСОБА_2 нерухоме майно, - квартиру АДРЕСА_1, яка є власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до умов договору позики, ОСОБА_3 сумлінно сплачувала відповідачеві кошти, згідно графіку, який зазначено у договорі, про що останній складав відповідні розписки.

У січні 2015 р. ОСОБА_2 запропонував їй переоформити договір позики, в якому зазначити суму позичених коштів у доларах США.

ОСОБА_3 відмовилась від переукладання договору, у зв'язку з чим відповідач відмовився отримувати кошти. За таких обставин ОСОБА_3 05.01.2015р. через поштове відділення переказала на імя ОСОБА_2 2900 грн., та 12.02.2015р. -2900 грн. Дізнавшись від відповідача, що кошти він умисно не отримує, позивачка вирішила достроково віддати борг, у звязку з чим 24.02.2015 р. звернулась до нотаріуса ОСОБА_5 про повідомлення ОСОБА_2 про її намір повернути позику.

25.02.2015 р. ОСОБА_3 при зустрічі з відповідачем передала йому заву про свій намір повернути позику, останній надав повідомлення про порушення позичальниками основного зобовязання по договору та вимогу про усунення порушення шляхом сплати штрафу у сумі 133152,00 грн.

27.02.2015 р. відповідач погодився отримати від позивачів суму боргу, про що склав розписку, в якій зазначив, що по договору позики претензій не має.

Позивачі повністю та достроково виконали свої зобов'язання за договором позики, таким чином, їх відносини з відповідачем за договором позики та договором іпотеки вважають припиненими.

Просили суд визнати договір іпотеки припиненим та зняти заборону на відчуження спірної квартири, виключивши відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек.

18.05.2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому не оспорюючи факти укладання між сторонами 08.08.2014 р. договору позики та договору іпотеки, а також отримання коштів на повернення боргу 08.09.2014 р., 08.10.2014 р., 11.11.2014 р., 09.12.2014 р., а також двох поштових переказів у січні і лютому 2015р., на загальну суму 18327,10 грн., зазначає, що позичальники жодного разу більше не здійснили повернення позики.

08.08.2014 р. було укладено два договори позики на однакові суми 128 200,00 грн. 27.02.2015 р. він отримав 128 200,00 грн. за договором позики, не забезпеченим іпотекою, і по цьому договору претензій не має.

Станом на 18.05.2015 р. заборгованість за договором займу забезпеченим іпотекою, складає 119 021,40 грн., з яких: 109 872,90 грн.,- сума позики, 9 148, 50 грн. - сума нарахованої пені згідно п.5 договору.

Просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 08.08.2014 р. у розмірі 119021,40 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 яка діяла також від імені ОСОБА_4 підтвердила свої позовні вимоги, зустрічний позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, підтримав зустрічний позов посилаючись на обставини зазначені в позові.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і задоволенні зустрічних позовних вимог.

Перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, - безпідставні.

Судовим розглядом встановлено, що 08.08.2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 було укладено договір позики в простій письмовій формі, за умовами якого відповідачі отримали від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 128 200,00 гривень зі строком повного повернення не пізніше 08 серпня 2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальників за договором позики, в той же день 8 серпня 2014 року між ОСОБА_2 і відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 1480, предметом якого є квартира АДРЕСА_2.

Близько 21 години того ж дня 08.08.2014 р. ОСОБА_2 передав позичальникам вищезазначену суму грошей.

Через деякий час, а саме о 21 год. 34 хв. 50 сек. нотаріусом була зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження згідно договору іпотеки, а саме заборона на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Матеріали справи містять також розписку від 08 серпня 2014 року з якої вбачається, що ОСОБА_3 підтверджує отримання нею від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 128 200,00 гривень зі строком повного повернення не пізніше 08 серпня 2015 року як і зазначено в договорі позики від 08 серпня 2014 року.

Факт повернення суми позики за договором позики від 08 серпня 2014 року сторонами не оспорюється.

Однак ОСОБА_2 стверджує, що після укладення 08 серпня 2014 року договору позики та договору іпотеки реєстрації його о 21 год. 34 хв. 50 сек. нотаріусом, ОСОБА_3 знову попросила в нього в борг точнісінько таку саму суму грошових коштів 128 200,00 гривень, яку він їй надав оформивши вже без договорів позики та іпотеки, - розпискою про отримання коштів.

ОСОБА_3 в суді першої та апеляційної інстанції надала пояснення, що на вимогу ОСОБА_2,надала відповідну розписку в підтвердження факту отримання грошей за договором позики від 08 серпня 2014 року, саме тому співпадає час та сума боргу.

Відповідно до ч.1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин судова колегія погоджується з висновками суду, що розписка ОСОБА_3 надана нею в підтвердження факту отримання грошей за договором позики від 08 серпня 2014 року, оскільки останній не містить відомостей про отримання суми позики. В п.1 договору позики від 08 серпня 2014 року зазначено, що позикодавець передає, а позичальники приймають суму, тобто йдеться про майбутню подію, а не відбув шийся факт.

Натомість дата складання та текст розписки свідчать про отримання ОСОБА_3 в борг грошей за договором позики від 08 серпня 2014 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України Про іпотеку іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали обєктивного підтвердження.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Кіпенко І.С.,

Судді: Шаповал Н.М.,

ОСОБА_6