Ухвала іменем україни 25 травня 2016 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року, в с т а н о в и л а: У березні2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 26 лютого 2007 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Газбуд 101» (далі - ТОВ «Газбуд 101») було укладено кредитний договір № 9-2007, за умовами якого позивач надав товариству кредит шляхом відкриття безвідкличної відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом заборгованості 200 000 грн, з терміном користування по 25 лютого 2009 року, з процентною ставкою 22 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 лютого 2008 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку було передано комплекс літ. «А-1», «а», загальною площею 679 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Також 10 серпня 2008 року та 19 липня 2012 року було укладено додаткові угоди до кредитного договору, якими збільшено відсоткову ставку до 26 % річних та викладено у новій редакції п. 4.1 кредитного договору про нарахування процентів. У зв'язку з невиконанням ТОВ «Газбуд 101» умов кредитного договору, у останнього утворилась заборгованість. Враховуючи вищевикладене, ПАТ «Брокбізнесбанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною, встановленою суб'єктом оціночної діяльності при проведенні виконавчих дій, для погашення кредитної заборгованості ТОВ «Газбуд 101» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитним договором від 26 лютого 2007 року в сумі 134 633 грн 24 коп. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач при зверненні у березні 2014 року до суду з цим позовом, при цьому суд керувався ст. ст. 257, 264, 266, ч. 3 ст. 267 ЦК України. На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що право позивача на стягнення заборгованості за вищевказаними договорами виникло з моменту закінчення терміну користування кредитною лінією, тобто з 26 лютого 2009року, тому саме з цього часу у кредитора виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. З такими висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного. Судами встановлено, що 26 лютого 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Газбуд 101» було укладено кредитний договір № 9-2007, за умовами якого позивач надав товариству кредит шляхом відкриття безвідкличної відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом заборгованості 200 000 грн, з терміном користування по 25 лютого 2009 року, з процентною ставкою 22 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 лютого 2008 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку банку було передано комплекс літ. «А-1», «а», загальною площею 679 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Також, 10 серпня 2008 року та 19 липня 2012 року було укладено додаткові угоди до кредитного договору, якими збільшено відсоткову ставку до 26 % річних та викладено у новій редакції п. 4.1 кредитного договору про нарахування процентів. Встановлено, що рішенням господарського суду Черкаської області від 21 травня 2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09 вересня 2014 року, стягнуто з ТОВ «Газбуд 101» на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 19 лютого 2014 року в розмірі 134 633 грн 24 коп. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У статті 526 ЦК України наведено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Отже, із настанням обставин, наведених у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», припиняється суб'єктивне право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-153цс14, сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Аналогічне положення відображено й у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-213цс15, згідно з якою, ураховуючи, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), то у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обов'язку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору. Проте, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд усупереч вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України не встановив усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: не дослідив питання про те, чи припинено основне зобов'язання виконанням, проведеним належним чином, тобто, чи виконані вищевказані судові рішення про стягнення кредитної заборгованості станом на час розгляду цієї справи у суді. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, у результаті чого помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: О.В. Закропивний В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк