Справа № 463/3531/16-ц
Провадження № 2/463/1699/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання недійсними умов кредитного договору та визнання незаконним підвищення процентної ставки, суд

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача з позовом про визнання недійсними умови п.п. 1, 2, 3, 5, 8, 9 §2 Кредитного договору №910.19924 від 13.12.2012 р. в частині щодо визначення розміру процентної ставки, підстав, порядку її запровадження та зміни, визнання недійсною умову п. 1 §7 Кредитного договору №910.19924 від 13.12.2012 р. про право Банку стягувати оплати та комісії за надання таких послуг: зміна графіку, пов'язана зі зміною строку кредиту, зміна графіку, пов'язана з достроковим частковим погашенням кредиту, зміна графіку, пов'язана зі зміною порядку визначення розміру/структури щомісячних платежів, висилання позичальнику нагадування про сплату кредиту, комісія за переказ коштів з транзитного рахунку та інші послуги, передбачені тарифами банку, визнання незаконним підвищення з 13 липня 2013 р. Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» процентної ставки за Кредитним договором №910.19924 від 13.12.2012 р., зобов'язання Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити коригуючі операції щодо зниження процентів за Кредитним договором №910.19924 від 13.12.2012 р. починаючи з 13.12.2012 р. до 17,99% річних.

Свої вимоги мотивує тим, що 13.12.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір №910.19924, за яким відповідач надав споживчий кредит у сумі 277 901,2 грн. для фінансування купівлі позивачем транспортного засобу та фінансування страхового платежу за страхування життя позивача.

Кредит був наданий на умовах змінної процентної ставки, яка на день укладення Кредитного договору становила 17,99% (п.4.§2) та максимальний розмір збільшення якої не може становити більше 40% річних. Згідно з п.1. Графіку щомісячних платежів (Додаток №1 до кредитного договору) Позивач зобов'язався здійснювати платежі з повернення кредиту та сплати процентів в складі щомісячних ануїтетних платежів за графіком (щомісячно, рівними частинами по 8161.90 грн., а останній платіж в сумі залишку- 8106,53 грн.). Процентна ставка за кредитом визначається як змінна частина ставки збільшена на маржу банку 1,88% (п.1.§2). Змінна частка ставки дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць (п.4.1.2.11. Розділу Фінансові ринки, Статистика щомісячного електронного бюлетеня НБУ) (надалі- Індекс), яка встановлюється Національним банком України та використовується як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватися не частіше ніж раз на 12 місяців (п.2.§2) кредитного договору.

Банк зобов'язувався повідомляти позивача про зміну розміру процентної ставки та

надавати новий графік щомісячних платежів листом або на електронну пошту без внесення змін до кредитного договору не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої почне

діяти нова ставка.

Позивач своєчасно та в повному обсязі виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором згідно графіку щомісячних платежів, тобто сплачує щомісяця 8161,90 грн. Однак, позивачем встановлено, що процентна ставка підвищувалася тричі: з 13.07.2013 р. - до 18,77 % річних; з 14.05.2014 р.- до 22,37% річних; з 01.07.2015 р.- до 30,00% річних. Крім цього, відповідач стверджував, що належно повідомив позивача про зміну процентної ставки, надав копії листів, поштові квитанції та реєстри, однак не надав жодного підтвердження про отримання позивачем цих листів. Відповідач надав копію лише одного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення про вручення 16.06.2015 року особисто позивачу, яке містить явно неправдиву інформацію. Зазначає, що на фактичну адресу проживання відповідач надсилав листи з приводу страхування та фінансового стану. Але усі листи про підвищення процентної ставки адресовані на колишню адресу реєстрації позивача, де останній не проживав, хоча відповідачу було повідомлено про зміну реєстрації належним чином та відповідна інформація була внесена до операційної системи банку. Позивач тривалий час не міг жодним чином помітити зміни процентної ставки та відповідним чином прореагувати на це, оскільки під час підвищення процентної ставки 31.10.2013 р. та 28.10.2014 року відповідач відступив від домовленості про ануїтетну сплату за кредитом та склав графік таким чином, що місячний платіж не змінився, а уся сума підвищених відсотків підлягала сплаті в останній місяць кредитного договору. Зазначив, що відповідач підвищував процентну ставку на власний розсуд, в односторонньому порядку та без будь-якого врахування зміни індексу, що суперечить вимогам закону до застосування змінної процентної ставки за кредитом. Відповідач не повідомляв про зміну способу визначення індексу, а також чи слід вважати процентну ставку за залученими депозитами тотожній процентній ставці за новими депозитами. Будь-яка зміна процентної ставки за кредитним договором можлива лише за згодою сторін, проте такої позивачем надано не було.

Таким чином, відповідач три рази підвищував в односторонньому порядку процентну ставку без обґрунтування своїх дій з посиланням на об'єктивний чинник- зміну індексу, не повідомив про це позивача в спосіб, що виключає сумніви в отриманні повідомлення.

Окрім цього, вважає, що пункти 1, 2, 3, 5, 6, 8, 9 §2 договору навмисне викладені відповідачем так, щоб приховати факт, що процентна ставка насправді не є змінною в розумінні ст.1056 Цивільного кодексу України та дати можливість для банку не залежно від волі позичальника збільшувати процентну ставку аж до 50% річних в односторонньому порядку, що є протизаконним. Положення п. 4 §2 кредитного договору про початковий розмір процентної ставки ввело в оману позивача як позичальника та від початку поставило його в невигідне становище та призвело до порушення його прав. Пункти 1, 2, 3, 5, 6, 8, 9 §2 кредитного договору в сукупності створюють умови кредитування, які не відповідають вимогам законодавства та ця невідповідність допущена відповідачем свідомо і умисно проти прав та інтересів позивача. Таким чином, пункти 1, 2, 3, 5, 8, 9 §2 та пункт 1 §7 кредитного договору є такими, що суперечать вимогам законодавства та не підлягають виконанню і не створюють для сторін цього договору ніяких юридичних наслідків. Викладене в них в сукупності суперечить принципу добросовісності і має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. З врахуванням наведеного просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з аналогічних мотивів. Пояснив, що в червні 2013 року у одному із відділень банку залишив заяву із проханням передати її відповідачу, у якій повідомив адресу свого нового місця проживання. Оскільки декілька листів банк направив за вказаною адресою, тому вважає, що ця заява була прийнята відповідачем і про нове місце проживання його було відомо. Однак саме листи про зміну відсоткової ставки по кредиту йому було скеровано на стару адресу і такі листи йому не були вручені. Просить позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні відносно позову заперечив, вважає їх безпідставними. Зазначає, що банком було відомо про іншу адресу позивача, проте інформації та підтвердження належного повідомлення банку про зміну адреси реєстрації, зокрема письмової заяви, не надано, таки чином спростовуються доводи позивача про неналежне повідомлення його про зміну відсоткової ставки за адресою його реєстрації, поданою при укладенні договору. В той же час визнає, що даних про вручення цих листів позивачу банк надати не може. В частині доводів про неналежного функціонування посилання на інтернет ресурсі для визначення розміру індексу, зазначила, що нею долучено до заперечення на позов покрокову інструкцію для здійснення перевірки індексу. Також не погоджується із розміром відсоткових ставок визначених позивачем. Так, при зміні процентної ставки з 13.07.2013 року реальний розмір змінюваної відсоткової ставки відповідно до умов п.2 пар.2 договору дорівнював 51% та складався з потрійної середньозваженої процентної ставки за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні та маржі банку. Банк, у свою чергу, згідно п.7 §2 Договору, мав право застосувати максимальну процентну ставку за кредитом у розмірі 40% річних, проте за Рішенням Правління Банку №12/06-02 від 12 червня 2013 р. розмір процентної ставки був зменшений позивачу до рівня 18,77% річних. Аналогічно 14 травня 2014 року реальний розмір змінюваної відсоткової ставки відповідно до умов договору дорівнював 55,2%, банк мав право застосувати максимальну процентну ставку за кредитом у розмірі 40% річних, проте був зменшений до рівня 22,37% річних. При зміні процентної ставки з 01.07.2015 року реальний розмір змінюваної відсоткової ставки дорівнював 59,7%, банк мав право застосувати максимальну процентну ставку за кредитом у розмірі 40% річних, проте розмір процентної ставки був зменшений до рівня 30% річних. Зазначає, що збільшення розміру відсоткової ставки є обґрунтований та викликаний економічною ситуацією в країні.

Окрім цього, при укладенні договору позивачу було розяснено усі його обовязки і ризики, позивачем погоджено те, що він розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики. Його ознайомлено з тарифами банку, з якими позивач був згідний. Договір позивач укладав добровільно, без будь-якого тиску.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд задовольняє позов з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна пропустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Судом встановлено, що між 13.12.2012 року ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір №910.19924, за яким відповідач надав споживчий кредит у сумі 277 901,20 грн. для фінансування купівлі позивачем транспортного засобу та фінансування страхового платежу за страхування життя позивача (а.с.26).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.п.1, 2 параграфу 2 вказаного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 1,8800% (маржа банку).

Змінна частина ставки дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць. Індекс встановлюється Національним банком України та використовується як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватися не частіше ніж раз на 12 місяців.

Пунктом 4 параграфу 2 вказаного договору визначено, що станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 16,1100%, що разом із маржою банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 17,9900%.

Пунктом 5 параграфу 2 вказаного договору визначено, банк зобов'язувався повідомляти позивача про зміну розміру процентної ставки та надавати новий графік щомісячних платежів листом або на електронну пошту без внесення змін до кредитного договору не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка.

Так, судом встановлено, що відповідачем тричі було змінено розмір процентної ставки. Зокрема, як вбачається із копії листа від 13.06.2013 року (а.с.13), 13.07.2013 року з врахуванням Рішенням Правління Банку №12/06-02 від 12.06.2013 року розмір процентної ставки був змінений позивачу до рівня 18,77% річних.

Як вбачається із копії листа від 17.04.2014 року (а.с.19), 14.05.2014 року з врахуванням Рішенням Правління Банку №02/04-3 від 02.04.2014 року розмір процентної ставки був змінений позивачу до рівня 22,37% річних.

Як вбачається із копії листа від 12.05.2015 року (а.с.23), 01.07.2015 року з врахуванням Рішенням Правління Банку №08/05-1 від 02.04.2014 року розмір процентної ставки був змінений позивачу до рівня 30% річних.

Відповідно до п.1 параграфу 6 кредитного договору банк має право ініціювати перед позичальником перегляд (зміну) фіксованої процентної ставки, передбаченої п.6 §2 кредитного договору, в залежності від зміни будь-якого з факторів: грошово-кредитної політики або облікової ставки НБУ та/або зміни вартості ресурсів, що залучаються банком, зміни кредитного ризику, зміни ринкової вартості ТЗ, попиту і пропозиції на кредитному ринку або інших факторів з відповідним повідомленням про це позичальника будь-яким із способів на вибір банку: або шляхом надіслання листа на вказане позичальником у договорі його місце проживання, або при його явці в банк, або через місцеві або регіональні друковані засоби масової інформації.

В разі мовчання (відсутності письмових заперечень) позичальника протягом 5 банківських днів з моменту повідомлення його в будь-який з вищевказаних способів про ініціювання банком перегляду (зміни) фіксованої процентної ставки вважається, що позичальник погодився з правочином про перегляд (зміну) розміру фіксованої процентної ставки по кредиту, запропонованої банком, без укладення додаткових договорів до договору, а змінений розмір фіксованої процентної ставки по кредиту набуває чинності після закінчення вищевказаного строку п'яти банківських днів (якщо більш пізня дата зміни фіксованої ставки не вказана банком у повідомленні) та відображається у виписці з позичкового рахунку позичальника, яка надається при найближчій його явці в банк або надсилається позичальнику поштою (п.2 параграфу 6 кредитного договору).

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач здійснював повідомлення про зміну загальної ставки за користування кредитом позивача за адресою АДРЕСА_1. Разом з тим, підтвердження вручення вказаних поштових відправлень суду не надано.

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено та стверджується копією паспорта позивача, останній 28.05.2013 року змінив місце реєстрації та був прописаний за адресою м. Львів-Винники, вул. Забава, 50-Б (а.с.25). В судовому засіданні позивач ствердив, що повідомляв відповідача про зміну адреси реєстрації, відповідач направляв частину кореспонденції за винятком тої, що стосується загальної ставки за користування кредитом на нову адресу. (а.с.9, 12, 14, 15, 16) Вказані доводи відповідачем заперечені, разом з тим в судовому засіданні не спростовані, як і не обґрунтовано чому надсилання поштових відправлень здійснювалось на різні адреси. На переконання суду вказані обставини свідчать про те, що відповідач був повідомлений про зміну адреси реєстрації позивача та у відповідності до умов договору був зобовязаний здійснювати направлення поштової кореспонденції за новою адресою реєстрації.

Окрім цього, відповідно до п.2. ч.4. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання банківського кредиту зазначаються, зокрема: детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Рішенням Конституційного суду України від 10.11.2011 року по справі №1-26/2011 розяснено, що дія положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Таким чином, при кожній зміні процентної ставки відбувається зміна сукупної вартості кредиту та кредитодавець зобов'язаний надати позичальнику детальний розпис нової сукупної вартості кредиту.

Як вбачається із аналізу копій повідомлень відповідача, які, за його твердженням, були надіслані позивачу, всупереч вказаним положенням закону та кредитного договору відповідач не надавав детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача та новий графік щомісячних платежів під час підвищення процентних ставок з 13.07.2013 року (а.с. 13, 19). Також відповідачем не представлено розрахунків сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки,що за його твердженням, надсилалися листом від 17.04.2014 р. №16.1-05/4201 (а.с.23).

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача в частині неправомірності підвищення з 13.07.2013 р. Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» процентної ставки за Кредитним договором №910.19924 від 13.12.2012 р. до 18.77%; з 14.05.2014 року до 22,37 %; з 01.07.2015 року до 30% річних. В наслідок визнання неправомірним зміни процентної ставки також слід зобовязати відповідача здійснити перерахунок нарахованих відсотків за Кредитним договором № 910.19924 від 13.12.2012 р. починаючи з 13.12.2012 р. до 17,99% річних.

Окрім цього, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вбачається із п. 1 розділу 7 кредитного договору, банк, згідно зі своїми тарифами, стягує оплати та комісії за надання таких послуг: зміна графіку, пов'язана зі зміною строку кредиту, зміна графіку, пов'язана з достроковим частковим погашенням кредиту, зміна графіку, пов'язана зі зміною порядку визначення розміру/структури щомісячних платежів, висилання позичальнику нагадування про сплату кредиту, комісія за переказ коштів з транзитного рахунку та інші послуги, передбачені тарифами банку.

Таким чином, суд також вважає підставними вимоги позивача про визнання недійсною умову п.1 §7 Кредитного договору №910.19924 від 13.12.2012 р., оскільки така дійсно суперечить п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається із п. 6 розділу 2 кредитного договору, при укладені договору позичальником було стверджено, що він розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають з змінної частини ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики.

Як встановлено судом, і вказані обставини визнаються стороною позивача, на момент укладення спірних договорів позивач був присутній, з умовами договору був ознайомлений, їх власноручно підписував, жодного тиску на нього вчинено не було.

Суд не погоджується із доводами позивача в частині введення його в оману умовами договору та їх несправедливості, оскільки такі не суперечать принципу добросовісності, його наслідки істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача не створюють.

Відтак, оскільки позивач будучи ознайомленим з умовами договору, порядком їх виконання, та розуміючи факт їх укладення в момент підписання, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про визнання недійсними умов п.п. 1, 2, 3, 5, 8, 9 §2 кредитного договору №910.19924 від 13.12.2012 р. в частині щодо визначення розміру процентної ставки, підстав, порядку її запровадження та зміни до задоволення не підлягають.

При цьому, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 1 378 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Визнати недійсною умову п. 1 §7 Кредитного договору №910.19924 від 13.12.2012 р. про право Банку стягувати оплати та комісії за надання таких послуг: зміна графіку, пов'язана зі зміною строку кредиту, зміна графіку, пов'язана з достроковим частковим погашенням кредиту, зміна графіку, пов'язана зі зміною порядку визначення розміру/структури щомісячних платежів, висилання позичальнику нагадування про сплату кредиту, комісія за переказ коштів з транзитного рахунку та інші послуги, передбачені тарифами банку.

Визнати незаконним підвищення з 13.07.2013 р. Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» процентної ставки за Кредитним договором №910.19924 від 13.12.2012 р. до 18.77%; з 14.05.2014 року до 22,37 %; з 01.07.2015 року до 30% річних.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок нарахованих відсотків за Кредитним договором №910.19924 від 13.12.2012 р. починаючи з 13.12.2012 р. до 17,99% річних.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" () на користь держави судовий збір в розмірі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.)

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст.294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.