З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"26" жовтня 2016 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Сенько Л.Ю.,
за участі секретаря Зданевич А.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -
Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати ОСОБА_2, який зареєстрований в АДРЕСА_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на його корить судовий збір. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що йому на підставі договору дарування від 20.07.2015 року належить квартира АДРЕСА_2. В цю квартиру в 1991 році дарувальник прописала свого родича ОСОБА_2, який тривалий час за місцем реєстрації не проживає. На його неодноразові звернення до відповідача, якого декілька раз зустрічав у м.Жмеринці про добровільне зняття з реєстрації, ОСОБА_2 відмовляється. З метою реалізації свого права на використання належного йому жилого приміщення, у якому зареєстровано відповідача, можливості безперешкодного розпорядження своєю власністю, звернувся до суду з даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 26.10.2016 року надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглянути у його відсутність. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Заперечень до суду не надав. Заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд вважає, що позов належить задовольнити повністю враховуючи таке.
Поняття права власності визначено ч.1 ст.316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно ст.391 ЦК України.
В статті 386 ЦК України, визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У відповідності до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що на підставі договору дарування від 20.07.2015 року позивачу ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.5-7).
Згідно довідки «Управляючої компанії Жмеринський комбінат комунальних послуг» №428 від 16.09.2016 року ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає в АДРЕСА_1 (а.с.8).
Відповідно до приписної картки відповідач ОСОБА_2 у 1991 році був прописаний у квартирі за адресою АДРЕСА_3. (а.с.9), про що зроблена відмітка у його паспорті (а.с.17)
За відомостями адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області відповідач ОСОБА_2, 13.02.1964 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
Враховуючи вищезазначене встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі належній позивачу ОСОБА_1, інша домовленість між ним та позивачем не установлена, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідачем ОСОБА_2 заяв та заперечень до суду не надано.
Судові витрати (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
Керуючись ст.10,11, 15,30, 60,61,88, 224 -226 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 319, 321, ч. 1 ст. 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.64, 72, 150 ЖК України, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованого на час винесення рішення у квартирі АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), жителя АДРЕСА_5, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя