Справа № 303/2363/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Панька В.Ф.,

суддів: Куцина М.М. і ОСОБА_1,

при секретарі: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки неправомірними, виселити та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд з позовом у квітні 2016 р. Просив: визнати дії ОСОБА_3 щодо реєстрації у предметі іпотеки неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства; виселити неправомірно зареєстровану особу - ОСОБА_3, який проживає або зареєстрований у квартирі (предмет іпотеки) розташованої за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Закарпатська, 2/15 зі зняттям з реєстраційного обліку органі МВС України до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку.

Заочним рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

ПАТ КБ «Приват Банк» просить це рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Доводить про неправосудність рішення суду першої інстанції. Указує, що судом першої інстанції належним чином не було досліджено наявність доказів реєстрації ОСОБА_3 згідно з листа Мукачівського міського відділу ГУ ДМСУ в Закарпатській області від 18.02.2016р. Зазначає, що суд першої інстанції не зазначив у своєму висновку про підстави відмови щодо вимог позивача.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено ті обставини на які він посилається як на обґрунтування своїх вимог, а також те, що до компетенції суду не входять питання повязані з скасуванням реєстрації, яка здійснюється в позасудовому порядку, крім того відсутній спір між органом, який здійснює реєстрацію та позивачем щодо зняття з реєстрації відповідача, у звязку з цим у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Апеляційну скаргу слід відхилити, заочне рішення залишити без змін з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № MKAWGA00000369 від 09.11.2006 р. Згідно з умовами кредитного договору відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США на ремонт квартири та покращення благоустрою. В забезпечення виконання зобовязань позичальником було передано в іпотеку квартиру за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Закарпатська, 2/15 (а.с.5-8). З відповіді Мукачівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області видно, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Позовна вимога про визнання дій ОСОБА_3 щодо реєстрації у предметі іпотеки - неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства не є належним способом захисту оскільки відповідно до ст. 4, 15 ЦПК України, суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Вимога щодо виселення неправомірно зареєстрованої особи є неконкретизованою, наведена особа не є відповідачем у справі, а тому до задоволення не підлягає.

Згідно з ч.1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і положення статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч.2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція викладеним в постановах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року №6-915цс15, від 30 вересня 2015 року №6-1892цс15, від 3 лютого 2016 року № 6-1449цс15, від 06 липня 2016 року №6-3173цс15.

Інших доводів, які б мали правове значення для вирішення справи, в апеляційній скарзі немає.

Частиною 2 ст. 308 ЦПК України передбачено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів приходить до висновку, що хоча суд першої інстанції належним чином не вмотивував свого рішення, але про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції ухвалив правильне рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: