АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1026/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/604/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткач З. Є., Хома М. В.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

представника апелянта - ОСОБА_1

позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, не працює, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 800 гривень, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 22 січня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 551 гривню 20 копійок судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 400 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону з 22.02.2016 року до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування вимог посилається на те, що при винесенні рішення суд не в повній мірі врахував обставини, які мають значення для правильного вирішення даної справи, а саме його матеріальне становище, оскільки він не працює. Крім того вказує на те, що позивачка також повинна брати участь в утриманні дитини.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивачка заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21 березня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 11 липня 2007 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №189.

Від даного шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, про що свідчить свідоцтво про народження (повторне) серії НОМЕР_4 від 07 квітня 2009 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Відповідно до довідки № 304 від 01 лютого 2016 року, виданою ТТЛ «Лкжс-1», неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із позивачкою ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на даний час є безробітним.

Задовольняючи частково позов та стягуючи аліменти в розмірі 800 грн. суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач не виконує обов'язку по утриманню дитини, не має жодних обставин, які б свідчили про його важке матеріальне становище чи інші обставини, які б не дозволяли сплачувати визначений розмір аліментів.

З даними висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія апеляційної інстанції, оскільки вони достатньо мотивовані, підтверджені доказами наявними в матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Максимальний розмір аліментів закон не встановлює.

Не приймається до уваги колегією суддів доводи апелянта на те, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки апелянт є працездатним, Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не подано.

Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про можливість залишення ухваленого по справі рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук