Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Кричевська Н. В.,

за участю представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Київської області, треті особи: Перша ОСОБА_3 міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 міської ради Київської області, треті особи: Перша ОСОБА_3 міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 10.09.2015 року звернулась до суду з вказаним позовом, яким просила суд встановити факт прийняття нею спадщини від померлої матері ОСОБА_6 та визнати за нею право власності на спадкове майно - 1/8 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських, побутових споруд та будівель, що знаходяться в м. Біла Церква, вул.. Миру, 13. Під час розгляду справи ОСОБА_1 збільшила свої позовні вимоги та просила суд прийняти рішення про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_6, яка померла 14 грудня 1994 року, встановити факт прийняття нею спадщини від померлої матері ОСОБА_6 та визнати право власності на спадкове майно - 1/8 частиною житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходяться в м. Біла Церква, вул.. Миру, 13.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що 14.12.1994 року померла її мати ОСОБА_6, яка володіла 3/8 частинами житлового будинку в м. Біла Церква по вул.. Миру, 13. За життя ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою, яким заповіла належну їй частину житлового будинку своїм онукам ОСОБА_4, ОСОБА_5, які являються дітьми позивача та дочці брата позивача - ОСОБА_2 в рівних частках.

Відповідач ОСОБА_2 є дочкою брата позивача ОСОБА_7. З 1990 до дня смерті ОСОБА_6 проживала у позивача і перебувала на її утриманні, ніхто з ОСОБА_6 до неї жодного разу не навідувався і не надавав ніякої допомоги в тому числі і ОСОБА_2. Разом з тим ОСОБА_6 хворіла, потребувала допомоги і ніхто крім позивача її не надавали. Після її смерті всі витрати по організації та проведенню похорон, поминання на 9 та 40 днів, а також річне поминання організовувала позивач, яка також вела догляд за її могилою. Беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_8 не доглядала за бабусею то її слід усунути від спадкування за заповітом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка також була допитана по справі як свідок, а також представник позивача за довіреністю повністю підтримали уточнені позовні вимоги, пославшись на обставини та підстави, викладені в позовних вимогах, просять суд позов задовольнити.

За заявою позивача ОСОБА_1 та її представника ухвалою суду від 23.12.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучена ОСОБА_2, яка звернулась до суду із зустрічною позовною заявою та просила суд прийняти її позовну заяву до провадження та об'єднати її з первісним позовом. Встановити факт прийняття нею спадщини після спадкодавця ОСОБА_6, яка померла 14 грудня 1994 року. Визнати за нею право власності на спадкове майно а саме: на 1/8 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в місті Біла Церква Київської області по вулиці Миру під № 13 .

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 14.12.1994 року померла її бабуся ( мати її батька ОСОБА_7), яка за життя залишила заповіт від 23.08.1991 року згідно якого вона заповіла належну їй частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться м. Біла Церква по вул. Миру, 13 своїм онукам ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_2) в рівних частинах кожному. Відповідно до спадкової справи за № 302 до майна померлої 14.12.1994 року ОСОБА_6 з заявами про прийняття спадщини, яка складається з компенсаційної виплати особі, яка була насильно вивезена на примусові роботи до Німеччини, до Першої ОСОБА_3 міської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_7 і державним нотаріусом вказаної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.1997 року після померлої ОСОБА_6 де вказано, що спадкоємцями майна останньої в рівних частках є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і спадкове майно складається з компенсаційної виплати особі, яка була насильно вивезена на примусові роботи до Німеччини.

Про існування вищевказаного заповіту ОСОБА_12 стало відомо у вересні місяці 2015 року після звернення позивача ОСОБА_1 з даним позовом і який знаходився весь час у неї. Діти позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9, ОСОБА_4 прийняли спадщину за заповітом після померлої бабусі ОСОБА_6 згідно судового рішення від 28.09.2007 року.

ОСОБА_2 також у зустрічному позові зазначила, що вона з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_6 виявила бажання прийняти цю спадщину і фактично вступила в управління та користування спадковим будинком та присадибною земельною ділянкою, якою користується, здійснює поточні ремонти будинку з ціллю його підтримання у належному технічному та санітарному стані, приймає участь у сплаті комунальних послуг, тобто прийняла спадщину з часу відкриття і на даний час.

У судовому засіданні ОСОБА_2, яка також допитана в якості свідка, та її представник повністю підтримали зустрічні позовні вимоги, пославшись на обставини та підстави, викладені у зустрічному позові та повністю заперечують позовні вимоги ОСОБА_1

ОСОБА_1 та її представник зустрічні позовні вимоги не визнали, просять суд в їх задоволені відмовити.

Від представника відповідача ОСОБА_3 міської ради Київської області надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

Аналогічна заява надана суду від третьої особи Першої ОСОБА_3 міської державної нотаріальної контори.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, які також допитані в якості свідків, повністю підтримали позовні вимоги ОСОБА_1, пославшись на обставини та підстави, викладені у її позовній заяві, просять суд позовні вимоги задовольнити, а в задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення та покази сторін, їхніх представників, покази свідків, вивчивши та дослідивши надані суду письмові матеріали даної цивільної справи та цивільних справ № 2-6595 від 10.08.2007 року та № 357/11490/13-ц від 13.08.2013 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.12.1994 року померла ОСОБА_6, яка являється матірю позивача ОСОБА_1 та бабусею відповідача ОСОБА_2, а також бабусею третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами у справі.

На час смерті ОСОБА_6 їй належали 3/8 частини житлового будинку по вул.. Миру,13 м. Біла Церква, Київської області. Її брату ОСОБА_7, який є батьком відповідача ОСОБА_2, належала 1/8 частина вказаного будинку. Інша 1/2 частина будинку належала сімї Каминотрус, що підтверджується копією технічного паспорту будинку (а.с. 7-9).

За життя спадкодавець ОСОБА_6 склала заповіт від 23.08.1991 року, посвідчений нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, яким заповіла належну їй частину вказаного будинку своїм онукам ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в рівних частках, тобто по 1/8 частині ( а.с.10).

По справі також встановлено, що про вказаний заповіт ОСОБА_2 не знала, копія заповіту знаходилась у позивача ОСОБА_1

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду № 2-6595/2007 від 28 вересня 2007 року визнано за дітьми позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/8 частині житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд під №13 по вул. Миру в м. Білій Церкві за кожним згідно зазначеного заповіту які належали на праві власності ОСОБА_6, що підтверджується копією вказаного рішення ( а.с.11-59).

Батько ОСОБА_2 ОСОБА_7, який являється рідним братом позивача ОСОБА_1, помер 21.10.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть ( а.с.54).

Право на спадкування на належну 1/8 частину житлового будинку ОСОБА_13 визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2014 року, що підтверджується оглянутою у судовому засіданні цивільною справо № 357/11490/13-ц.

При вирішені цивільного спору по суті позовних вимог сторін суд керується Прикінцевими та перехідними положеннями до ЦК України в редакції 2003 року, тобто нормами Цивільного законодавства в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття та прийняття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо спадкоємець протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то визнається таким, що він прийняв спадщину.

В суді ж встановлено, що ОСОБА_2 на час смерті спадкодавця її бабусі ОСОБА_6 проживала у спадковому будинку з батьком і продовжувала користуватись житловим приміщенням будинку, земельною ділянкою, сплачувала комунальні послуги, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи та показами свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16.

Відповідно до ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

Згідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Надані докази ОСОБА_2 та її представником свідчать про те, що починаючи з дня смерті бабусі ОСОБА_6, тобто з 14 грудня 1994 року вона прийняла спадщину і володіє частиною спадкового будинку, користується ним, використовує присадибну земельну ділянку, сплачує кошти на комунальні послуги від спадщини не відмовлялась.

Таким чином, враховуючи, що факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті її бабусі ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження в суді, зустрічні позовні вимоги слід задовольнити і слід визнати за нею право власності на 1/8 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом.

При вирішені справи по суті уточнених позовних вимог ОСОБА_1 суд погоджується з доводами сторони ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для усунення її від спадкування за заповітом.

Відповідно до ст. 528 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), яка діяла на час складання заповіту та відкриття спадщини, встановлені підстави, за наявності яких спадкоємець може бути усунений від спадщини - не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя. Не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей, у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку.

Тобто, згідно ст. 528 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини за часом їх виникнення, не передбачено усунення від спадщини інших спадкоємців, крім батьків і повнолітніх дітей, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов'язків по утриманню спадкодавця. ОСОБА_2С доводилась ОСОБА_6 онукою, яка була неповнолітньою до 10.01.1994 року. Згідно свідоцтва про смерть І- БК № 387822 причина смерті спадкодавця ОСОБА_6 - ішемічна хвороба серця.

Допитані у судовому засіданні свідки сторони позивача ОСОБА_1, а саме сама позивач, ОСОБА_17, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, підтвердили факт проживання спадкодавця ОСОБА_6 у квартирі ОСОБА_1, в м. Києві, догляд за нею, а також участь у здійсненні поховання. Доказів фактів, які моли б бути підставою для усунення від права на спадкування ОСОБА_2, суду не надані.

По справі достовірно встановлено, що спадкодавець на час смерті не мала тяжку хворобу або каліцтво і не перебувала у безпорадному стані.

В п.6 розяснень Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України, який діє на час вирішення пору, стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи із даної норми, законодавством передбачено обставини за яких спадкоємець може бути усунений від права на спадкування у разі доведеності фактів винної поведінки спадкоємця, який усвідомлював свій обовязок, мав можливість його виконувати але умисно не вчиняв необхідних дій.

Такі факти стороною позивача ОСОБА_1 суду не доведені і вони не були встановлені під час судового розгляду

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно ч.3 ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості.

За таких обставин суд не вбачає знаходження спадкодавця ОСОБА_6 у безпорадному стані, тяжкої хвороби та факту умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, тому в задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі ст.ст. 524-526, 534, 548,549 ЦК України в редакції 1963 року, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який чинний з 01.01.2004 року, керуючись ст. 10, 60, 212, 213, 214,215,223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Київської області, треті особи: Перша ОСОБА_3 міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 міської ради Київської області, треті особи: Перша ОСОБА_3 міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати встановленим факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлої 14 грудня 1994 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_12 право власності на 1/8 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в м. Біла Церква, Київської області по вул.. Миру, 13/2 в порядку спадкування за заповітом після померлої 14 грудня 1994 року ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення иготовлений 29.03.2016 року.

Суддя ОСОБА_18