Справа №582/483/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Жмурченко В.Д.
Номер провадження 22-ц/788/13/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поданої через представника ОСОБА_3,

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, правонаступником якої являється ОСОБА_6, до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

12 червня 2015 року ОСОБА_5 через свого представника звернулася до суду з названим позовом, в якому просила усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 року в смт. Терни Недригайлівського району Сумської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що її син - ОСОБА_7 був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, весь час хворів, а у 2005 році його стан здоров'я значно погіршився. Ні його дружина, ОСОБА_4, ні його син, ОСОБА_3 за ним не доглядали, матеріальної допомоги не надавали хоча і мали таку можливість. За таких обставин вона (тобто позивачка) вимушена була перевезти сина до свого будинку в селі Гострий Шпиль та стала самостійно за ним доглядати.

Рішенням суду від 15 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Усунуто від права на спадкування за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у зв'язку з ухиленням від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_14 року.

В апеляційних скаргах ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, висновки суду з цього приводу не відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги є обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Позивачка, ОСОБА_5, народилася ІНФОРМАЦІЯ_15 року в селищі Терни Недригайлівського району Сумської області.

У 1953 році вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та стала з ним проживати в селі Гострий Шпиль Недригайлівського району Сумської області.

ІНФОРМАЦІЯ_16 року чоловік позивачки, ОСОБА_8, помер.

З пояснень сторін у судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що у позивачки ОСОБА_5 та її чоловіка народилося чотири сина :

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у якого є два сини і дочка (залучений до участі у справі у якості правонаступника позивачки);

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер у 2007 році - батько та чоловік відповідачів у справі;

ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер у 2007 році у м. Єнакієво Донецької області; у нього є син, який постійно проживає у м. Єнакієво Донецької області;

ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_7, який помер у 2009 році, - за життя одружений не був і дітей не мав.

До 2005 року ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 У 2005 році вона переїхала проживати до будинку свого найстаршого сина, ОСОБА_6, на АДРЕСА_2 і зареєструвалась у нього.

ОСОБА_7, його дружина- ОСОБА_4 та їх син- ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані АДРЕСА_3 між ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_4 не розривався.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 27 квітня 2015 року було встановлено факт, що мати, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, постійно проживала із своїм сином, ОСОБА_7, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_14 року після смерті останнього в селі Гострий Шпиль Недригайлівського району Сумської області (а.с.10).

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції було встановлено, що позивачка у справі, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_17 року померла.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив наступне.

Після смерті його батька, ОСОБА_7, залишилась спадщина у вигляді земельного паю та 0,14 га земельної ділянки по АДРЕСА_4

після смерті бабусі, ОСОБА_5, заяву про прийняття її спадщини він не подавав.

Зі змісту довідки, виданої Тернівським селищним головою, вбачається, що :

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_17 р. постійно проживала та була зареєстрована АДРЕСА_5; на день її смерті за цією ж адресою з нею проживав та був зареєстрований, зокрема, її син - ОСОБА_6;

- посвідчений виконкомом Тернівської селищної ради 26 січня 2005 року заповіт від імені гр. ОСОБА_5, реєстровий номер 49, не змінювався і не відмінявся ( ас. 88).

Недригайлівська районна державна нотаріальна контора повідомила про те, що після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_17 року в смт. Терни Недригайлівського району, спадкова справа не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Керуючись названою нормою права, ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 червня 2016 року був залучений до участі у справі у якості правонаступника позивачки (ОСОБА_5) її син - ОСОБА_6, відносно якого є підстави вважати, що він прийняв спадщину як особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та невідповідністю висновків суду обставинам справи. При цьому виходить з наступного.

Відповідно до довідки, виданої Тернівським селищним головою, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_13, до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_14 р. постійно проживав та був зареєстрований в смт. Терни Недригайлівського району Сумської області. На час смерті ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_6 разом з ним були зареєстровані, зокрема, дружина- ОСОБА_4 і син- ОСОБА_3 ( ас. 8).

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач надав довідку № 611-02-27 від 29.06.2016 р. щодо місця фактичного проживання його покійної матері- ОСОБА_5 та його покійного брата- ОСОБА_7, а також відповідачів у справі. Проте, відомості, викладені у названій довідці, не можна визнати достовірними, так як вони зазначені у довідці зі слів самого ОСОБА_6 ( про що вказано у довідці), а не на підставі об'єктивних даних.

Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, Ёдоводи відповідачів про те, що вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК, за якою спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як на підставу для задоволення позову про усунення від права на спадкування за законом позивачка посилалась на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК та зазначала, що дружина ОСОБА_7 та його син, тобто відповідачі у справі, ухилялися від надання допомоги чоловікові і батькові, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані і потребував такої допомоги, а тому весь тягар по наданню допомоги синові ОСОБА_9 ліг на неї - позивачку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту, що відповідачі, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 тяжко хворів, потребував сторонньої допомоги, не надали останньому такої допомогу, ухилялися від обов'язку доглянути рідну їм людину, хоча при цьому мали можливість це зробити.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до :

абз.2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом;

ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" :

"факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування".

Таким чином вбачається, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані суду належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідачів, останні мали можливість її надати, проте ухилялися від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання про те, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В той же час з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_7 (син позивачки та чоловік і батько відповідачів) помер ІНФОРМАЦІЯ_14 року у віці 51 рік, причина смерті - гостра серцево судинна недостатність ( ас. 7, 21).

З довідки Недригайлівської центральної районної лікарні вбачається, що амбулаторна карта ОСОБА_7 в архіві ЦРЛ відсутня; останній перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні ЦРЛ з 02.09.2006 р. по 07.09.2006 р з діагнозом: хвороба шлунку; призупинена шлунково-кишкова кровотеча, гострий панкреатит ( ас. 28).

З пояснень сторін у судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що останні два тижні перед смертю ОСОБА_7 перебував у лікарні.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували доводи позивача про те, що ОСОБА_7 через тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, а тому висновки суду з цього приводу є необґрунтованими.

Суду також не надані будь-які докази того, що ОСОБА_7 звертався до відповідачів про надання йому допомоги, та що останні ухилилися від її надання.

В матеріалах справи відсутні докази, які б давали суду підстави для висновку про те, що відповідачі мали можливість надавати спадкодавцю матеріальні допомогу, їх доводи з цього приводу про протилежне - є неспростованими.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснила ОСОБА_6 про те, що з метою доведеності заявленого у справі позову законодавець покладає на нього, як на позивача, обов'язок надати суду докази на підтвердження його доводів про безпорадний стан ОСОБА_7 через тяжку хворобу та що останній потребував допомоги, від надання якої ухилилися відповідачі. Проте, ОСОБА_6 повідомив, що письмових та інших доказів у нього немає, окрім показів двох свідків, допитаних судом першої інстанції; цими свідками є він та його дружина.

Колегія суддів вважає, що покази свідків не є достатніми належними доказами, які можуть бути покладені в основу висновків суду для доведеності вищеназваних обставин та фактів.

Крім того, у справі не доведений факт ухилення ОСОБА_3 від виконання обов'язку щодо утримання свого батька. Зокрема, суду не надані докази на підтвердження того, що ОСОБА_7 потребував допомоги (матеріальної чи іншої) від сина ОСОБА_14 та що останній був обізнаний про це, а також що він мав можливість надавати батьку таку допомогу, але ухилявся від вчинення з цього приводу необхідних дій.

Слід також зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 1224 ЦК України передбачається, що факт ухилення повнолітньої дитини від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця має бути встановлений судом. В той же час рішення суду з приводу ухилення ОСОБА_3 від виконання обов'язку щодо утримання свого батька раніше не ухвалювалося; у даній справі відповідні позовні вимоги не заявлялись.

Заперечення на позов відповідача (ОСОБА_3) про те, що його покійний батько не потребував від нього допомоги та за такою ніколи до нього не звертався, - матеріалами справи не спростовані.

Сам по собі факт, що відповідачі протягом тривалого часу рідко спілкувалися з ОСОБА_7, не є достатнім доказом умисного їх ухилення він надання допомоги спадкодавцю.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поданої через представника ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -