Провадження № 2/760/2197/16
В справі № 760/281/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Носачова А.К.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у грудні 2013 року звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 245 520, 00 гр. боргу за договором позики.

Посилається в позові на те, що 27 лютого 2014 року між ОСОБА_5 та відповідачкою був укладений Договір позики №1, за умовами якого їй було передано в борг грошову суму, еквівалентну 9 900 доларам США, що на день укладення договору становило 104 940, 00 гр.

Строк повернення боргу ними за договором був обумовлений до 27 березня 2014 року.

24 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_5 був укладений Договір про відступлення права вимоги за Договором позики і він набув прав кредитора за даним договором.

Відповідачка до цього часу свої зобов'язання не виконала, борг не повернула та уникає з ним будь-яких контактів.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов та стягнути з відповідачки суму боргу за курсом станом на 29 грудня 2015 року в розмірі 245 520, 00гр.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилався на те, що відповідачка виконала свої зобов'язання перед позивачем шляхом передачі йому у власність автомобіля марки «Nissan» моделі «Juke» державний номер НОМЕР_1, який вона передала йому згідно довіреності.

Виходячи з цього, вважає, що відповідачка таким чином виконала свої боргові зобов'язання перед позивачем, а тому просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона/позикодавець/ передає у власність другій стороні/позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів/суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною 1 ст. 1049 кодексу передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 27 лютого 2014 року між ОСОБА_5 та відповідачкою був укладений Договір позики №1, за умовами якого їй було надано в борг 9 900,00 доларів США.

Відповідно до п.2 Договору відповідачка зобов»язалася повернути борг у повному обсязі до 27 березня 2014 року.

Представник відповідачки в судовому засіданні укладення договору та отримання відповідачкою коштів у борг у ОСОБА_5 не оспорював.

Судом встановлено, що в обумовлений сторонами в договорі строк відповідачка борг не повернула.

24 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та позивачем був укладений Договір про відступлення права вимоги по Договору позики.

/ а. с. 9 - 11 /

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно п.18 Договору позикодавець вправі здійснювати відступлення права вимоги за цим договором третім особам в порядку, передбаченому законодавством України.

За змістом ст.513 цього кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

За правилами тс.514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

На підтвердження права вимоги до відповідачки за умовами укладеного Договору позики, представник позивача у судовому засіданні надав суду оригінал договору, наявність якого у нього є підтвердженням невиконання відповідачкою умов договору позики.

Представник відповідачки в судовому засіданні підтвердив знаходження боргової розписки у позивача та не зумів пояснити причину її знаходження у нього, як кредитора, коли доводив відсутність у неї боргових зобов'язань перед позивачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З точки зору даної норми закону виконання зобов'язання - це здійснення боржником на користь кредитора обумовленої дії, яка складає предмет зобов'язання. При цьому дія повинна точно відповідати всім умовам договору, вимогам ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності - вимогам, що звичайно висуваються, у тому числі звичаїв ділового обігу, правил ділової етики.

Так, з Договору позики вбачається, що предметом домовленості сторін були грошові кошти і свої зобов'язання відповідачка зобов'язалася виконати шляхом повернення переданої їй позивачем у борг суми.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою зобов'язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму боргу в українській гривні станом на день звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути суму боргу за курсом станом на 29.12.2015 року, який становив 2380, 7482 гр. за 100 дол. США, тобто за курсом меншим, ніж станом на день ухвалення рішення, який становив 2545, 2175 гр. за 100 дол. США.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на стягнення саме цієї суми боргу та саме за таким курсом.

Відповідно до ч.ч.1,2 т.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в розмірі, приведеному при зверненні до суду.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Враховуючи дану норму закону та задоволення вимог позивача в судовому засіданні, а також поданої позивачем заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на його користь сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 2 730,81гр. / 2 465, 10 + 275,61/.

Керуючись ст.ст.15,16, ч.1 ст.20, 512, 513, 514, 517, 526,ч.1 ст.527, 533,1046, 1048-1049 ЦК України, ст.ст.3-4, 10-11, 57-60, 79, 88,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 245 520, 00 гр. боргу та 2 730, 81 гр. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя