Справа № 447/880/15 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/2582/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 січня 2016 року у справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, треті особи - Новороздільська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Новороздільського міського управління юстиції, про визнання недійсним договору дарування, витребування майна та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 В апеляційній скарзі стверджує, що судом порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам. Посилається на те, що позивачка взнала про порушення свого права 10 березня 2015 року після звільнення ОСОБА_4 з місць позбавлення волі. Зазначає, що позивачка не втрачала зв»язку з квартирою, приїжджала та погашала заборгованість за комунальні послуги. Вказує, що до 2006 року документи на квартиру знаходились в позивачки. Вважає, що на вимогу про визнання майна спільною власністю подружжя строк позовної давності не поширюється. Також посилається на те, що висновок про недоведеність позову не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи, так як квартиру придбано під час перебування в шлюбі. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, які аналогічні її доводам,представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про заперечення вимог скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В справі встановлено такі обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 23.07.1983 року до 23.11.1995 року перебували у шлюбі та під час якого 29.06.1994 року на підставі договору купівлі продажу придбали квартиру АДРЕСА_1.

12.06.2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу в приміщені слідчого ізолятора №19 УДДУ ПВП у Львівській області посвідчено довіреність, відповідно до якої ОСОБА_4 було уповноважено ОСОБА_7 бути представником з питань дарування його матері - ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1. (а.с.15)

29.07.2008 року на підставі даної довіреності від 12.06.2008 року ОСОБА_7 (що діяла в інтересах ОСОБА_4) та ОСОБА_8 уклали договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_9 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_8 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1.

31.07.2008 року ОСОБА_8 продала вищевказану квартиру ОСОБА_10 (а.с.144) 18.09.2008 року ОСОБА_10 подарувала вищевказану квартиру ОСОБА_5 (а.с.118) Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивчкою не доведено позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що з таким висновком слід погодитись, приймаючи до уваги таке.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (чинного на час набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

З наведеного слідує, що для укладення договору дарування квартири від 12.06.2008 року необхідна була нотаріально посвідчена згода співвласника ОСОБА_2

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі №6-1912цс15 від 27.01.2016 року така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Разом з тим, даними позовної заяви стверджується, що позовні вимоги ОСОБА_2 не обґрунтовувались такими підставами позову як недобросовісність дій другого подружжя - ОСОБА_4 та третьої особи - контрагента за таким договором - ОСОБА_8 (а.с.2-8)

При апеляційному розгляді представником позивачки підтверджено відсутність вищезазначених підстав позову.

А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову, враховуючи обставини, викладені в позовній заяві.

Саме лише помилкове покликання на строки позовної давності в рішенні не може бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не стосуються підстав позову, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Приколота Т.І.

Федоришин А.В.