Справа №577/556/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 22-ц/788/854/16 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»

про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

01 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 січня 2016 року між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір №003465 фінансового лізингу, з додатками, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов'язалося придбати та передати їй на умовах фінансового лізингу у користування автобус РУТА 25, а вона відповідно зобов'язувалася прийняти предмет лізингу та періодично сплачувати за його користування лізингові платежі та інші платежі передбачені умовами договору згідно графіку вказаного в додатку №2 до договору. Відповідно до договору фінансового лізингу розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку №1, відповідно до якого до отримання предмету лізингу вона має сплатити товариству не менше половини його вартості, зокрема аванс у розмірі не менше 50% вартості предмета лізингу, що складає 226000,00 грн., комісію за організацію - 45200,00 грн., комісію за передачу предмета лізингу - 13560,00 грн. 20 січня 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу нею було сплачено товариству авансовий платіж в розмірі 45200,00 грн. Вважає, що умови договору фінансового лізингу є несправедливими, обов'язок сплатити 50 % вартості автобуса у вигляді авансу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня. Крім цього, оспорюваний договір є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально. Тому просила визнати недійсним договір №003465 від 20 січня 2016 року укладений між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на її користь 45200,00 грн. сплачених за договором, а також судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Визнано недійсним договір №003465 фінансового лізінгу від 20 січня 2016 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "Лізингова Компанія "Еталон".

Стягнуто з ТОВ "Лізингова Компанія "Еталон" на користь ОСОБА_3 45200 грн. сплачених за договором.

Стягнуто з ТОВ "Лізингова Компанія "Еталон" в дохід держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», посилаючись на неповноту з'ясованих обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають дійсності про те, що за договором фінансового лізингу надається послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Безпідставними є твердження суду про те, що умови договору є несправедливими, оскільки не передбачають відповідальності для лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу. Не відповідають дійсності висновки суду про те, що умови договору суперечать п.4 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», і умови договору не передбачають право позивача на його розірвання, а тому договір є несправедливим та підлягає визнанню недійсним. Вважає безпідставними твердження суду про те, що оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 3.5 договору суперечить ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця відносно якості, комплектності, справності предмета лізингу. Відповідач не погоджується з висновками суду про те, що для здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу ТОВ "Лізингова Компанія "Еталон" потрібна ліцензія, а також про те, що умови договору є несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2016 року між ТОВ "Лізингова Компанія "Еталон" та ОСОБА_3 укладено договір фінансового лізингу №003465, відповідно до якого ТОВ "Лізингова Компанія "Еталон" зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування автобус РУТА-25, а ОСОБА_3 зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно умовами договору. На виконання умов договору ОСОБА_3 було сплачено товариству авансовий платіж в розмірі 45200,00 грн., що підтверджується квитанцією від 20 січня 2016 року (а.с.6-15).

У визначенні термінів укладеного між сторонами договору фінансового лізингу зазначено, що авансовий платіж - це сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в додатку№1 до даного договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

Згідно з п.5.1 цього договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Частиною 8 договору визначено, складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №1 та №2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною. Склад лізингових платежів: перший лізинговий платіж складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу, комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу; другий лізинговий платіж складається з періодичних лізингових платежів. Кількість періодичних лізингових платежів відповідає кількості періодів лізингу, зазначених у додатку №2 до цього договору. Періодичний лізинговий платіж складається з відшкодування частини вартості предмету лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що несправедливими є умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). Також ч. 12 договору встановлюється жорстка відповідальність лізингоодержувача за будь-яке порушення зобов'язання, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, в договорі фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених розділом 5 договору, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені ЗУ «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно частини першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2,3 ч.3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч.3 ст. 18 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з п.3.5 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

В той же час, за змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюється продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підписавши договір фінансового лізингу, сторони дійшли згоди стосовно всіх його істотних умов, а значить, цей договір не може бути визнаний несправедливим - не спростовують висновків суду про визнання договору недійсним, так як судом першої інстанції правильно встановлено, що при укладенні спірного договору сторони, мали б дотримуватись принципу добросовісності, однак, фактично зміст договору свідчить про істотний дисбаланс передбачених прав та обов'язків на шкоду споживачу, тобто позивачу, про що зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Отже, судом встановлені ознаки несправедливих умов договору, тому до заперечень з цього приводу в апеляційній скарзі колегія суддів відноситься критично.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -