Справа № 640/3248/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АТ науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2016 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 128715,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.02.2014 року по 28.12.2015 року, та стягнути з відповідача витрати повязані із юридичною допомогою в розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.02.2014 року наказом №17-к позивач був звільнений з ПАТ «АТ НДІ радіотехнічних вимірювань» за ст. 40 ч.1 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників. В порушення вимог ст. ст. 47, 116 ч.1 КЗпП України, позивачеві не було виплачено остаточного розрахунку. Відповідно до довідки виданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі станом на 14.11.2014 року складає 21940,00 грн., яка була виплачена 28.12.2015 року. Період затримки заробітної плати складає з 26.02.2014 року по 28.12.2015 року. Кількість робочих днів, на які була затримана виплата заробітної плати складає 481 робочий день, а середньоденна заробітна плата складає 267,60 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 128715,60 грн. Крім того, позивач звернувся за допомогою до юриста, за що йому довелось сплатити 8000,00 грн., які він також просить стягнути з відповідача.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 зявився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «АТ НДІ радіотехнічних вимірювань» в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» та був звільнений 25.02.2014 року за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6).

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При звільненні позивачу не було виплачено остаточного розрахунку, у звязку з чим утворилась заборгованість по заробітній платні, яка була виплачена позивачеві 28.12.2015 року. (а.с.7).

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки відповідач не виплатив усі належні позивачу виплати в день звільнення, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки. Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні розраховується згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ №100. Виходячи з п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, суд задовольняє частково позовну вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та стягує з відповідача 88 109,58 грн., оскільки відповідно до довідки про середню заробітну плату позивача, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата становить 183,18 грн., а не як зазначає представник позивача 267,60 грн. Підстав не довіряти розрахунку відповідача у суду немає.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на юридичну допомогу в розмірі 8000,00 грн., то питання компенсації витрат на правову допомогу врегульовано ст. 84 ЦПК України.

Так відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до матеріалів справи, правову допомогу позивачеві надавав ФОП ОСОБА_2 на підставі договору про надання юридичних послуг від 25.02.2016 року, що підтверджується квитанцією № 665919 від 25.02.2016 року. ( а.с. 9-11).

Проте, докази, які б підтверджували, що позивачеві надавалася правова допомога адвокатом (ст. 84 ЦПК України) в матеріалах справи відсутні.

Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Проте, долучена до матеріалів справи копія квитанції не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 8000,00 грн.

Також, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі.

Оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відсутні правові підстави для компенсації таких витрат позивачу.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно від задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 169, 174, 209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань», , на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88 109 (вісімдесят вісім тисяч сто девять) гривень 58 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь держави судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривень 10 коп.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя