УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Межівської районної ради Дніпропетровської області про скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Межівської районної ради Дніпропетровської області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Межівської районної ради Дніпропетровської області, у якому просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року, яким його звільнено з посади тимчасово виконуючого обов'язки головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», поновити його на роботі на зазначеній вище посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що з 01 листопада 2011 року він працював головним лікарем комунального закладу охорони здоров'я «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», 27 вересня 2014 року був призначений тимчасово виконуючим обов'язки головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» згідно розпорядження голови районної ради Дніпропетровської області від 27 вересня 2014 року строком на 2 місяці. Розпорядженням голови Межівської районної ради Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року його звільнено з посади тимчасово виконуючого обов'язки головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбаченим ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», п. 7-1 ст. 36 КЗпП України.

Вважаючи це звільнення незаконним, ОСОБА_6 просив суд задовольнити позов.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області № 199-Р від 26 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_6 26 листопада 2014 року з посади тимчасово виконуючого обов'язки головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» визнано незаконним в частинах:

- підстав звільнення з посиланням на набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (ч. 2 статті 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п. 7-1 ст. 36 КЗпП України);

- повідомлення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про накладення на ОСОБА_6 стягнення у зв'язку з притягненням до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення;

- направлення до Головного управління юстиції в Дніпропетровській області копії даного розпорядження та інформаційної картки для внесення даних щодо ОСОБА_6 до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Стягнуто з Межівської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі Межівська районна рада Дніпропетровської області просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що згідно розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року, яке оскаржується позивачем, ОСОБА_6 звільнено з посади тимчасово виконуючого обов'язки головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з займаної посади 26 листопада 2014 року у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким його було притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбаченим ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», п. 7-1 ст. 36 КЗпП України.

Підставою для звільнення, згідно цього розпорядження, слугували: лист Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року, ухвала Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року, лист прокуратури Межівського району Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції вважав, що звільнення позивача ОСОБА_6 з підстав, викладених у розпорядженні голови Межівської районної ради Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема діючим на той час положенням Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», Кодексу законів про працю України та Кримінальному процесуальному і Кримінальному кодексам України.

Апеляційний суд, ухвалюючи у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, встановив, що на час звільнення позивача були відсутні правові підстави для застосування відносно нього ч. 2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки абз. 1 і 2 ч. 2 вказаної статті передбачено наявність умови - притягнення особи до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення. Однак, з ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області у справі від 10 квітня 2014 року, вбачається, що позивача звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрито.

Крім того, зі змісту ч. 3 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» вбачається необхідність наявності обвинувального вироку суду для звільнення особи на підставі ч. 2 ст. 22 вказаного Закону. Однак, на час звільнення позивача, обвинувальний вирок стосовно нього, який набрав би законної сили, був відсутній.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що положення п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки стосуються ситуації, коли трудовий договір (контракт) було укладено всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення. Враховуючи неправомірність звільнення позивача на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та п. 7-1 ст. 36 КЗпП України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про неправомірність положень оспорюваного розпорядження про звільнення, якими передбачено необхідність повідомлення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про накладення на ОСОБА_6 стягнення у зв'язку з притягненням до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, а також направлення до Головного управління юстиції в Дніпропетровській області копії даного розпорядження та інформаційної картки для внесення даних щодо позивача до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення.

Апеляційний суд встановив, що останнім робочим днем позивача було 26 листопада 2014 року, що збігається з останнім днем дії умов розпорядження від 26 вересня 2014 року, згідно якого ОСОБА_6 було призначено тимчасово виконуючим обов'язки головного лікаря з 27 вересня 2014 року строком на 2 місяці (тобто по 26 листопада 2014 року включно). Враховуючи, що після спливу вказаного двохмісячного строку трудові стосунки сторін не продовжувались, - колегія дійшла висновку про припинення даних трудових правовідносин за спливом строку, тому підстав для визнання незаконним розпорядження від 26 листопада 2014 року в частині звільнення ОСОБА_6 з відповідної посади 26 листопада 2014 року - апеляційним судом не знайдено.

При вирішення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів керувалася ст. 237-1 КЗпП України і дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у необхідному та достатньому розмірі 1 тис. грн.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Особа за вчинення корупційного правопорушення підлягає звільненню із роботи. Дане положення передбачено зокрема ст. 22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції». Окрім звільнення передбаченого спеціальним законодавством є загальна процедура звільнення передбачена КЗпП України і такій процедурі повинен відповідати порядок звільнення встановлений спеціальним законом.

Потрібно підкреслити те, що у зв'язку із прийняттям Закону «Про засади запобігання та протидії корупції» загальна процедура, визначена КЗпП України також зазнала певних змін.

Зокрема, зміни внесені до ст. 36 КЗпП України. Даною статтею передбачено перелік підстав припинення трудового договору, який було доповнено новою підставою - набуття законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення. Цю ж статтю доповнено нормою, яка встановлює триденний строк (з дня одержання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набуло законної сили), протягом якого особа підлягає звільненню з роботи у разі корупційного правопорушення. І при оформленні звільнення працівника, який вчинив корупційне правопорушення як підстава звільнення має бути зазначена відповідна ч 7-1 ст. 36 КЗпП України.

Як зазначено вище, згідно розпорядження голови Межівської районної ради Дніпропетровської області від 26 листопада 2014 року, ОСОБА_6 звільнено з посади тимчасово виконуючого обов'язки головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Межівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з займаної посади 26 листопада 2014 року у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким його було притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбаченим ч. 2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», п. 7-1 ст. 36 КЗпП України.

Підставою для звільнення, згідно цього розпорядження, слугували: лист Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 10170/14-вих від 20 жовтня 2014 року, ухвала Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року, лист прокуратури Межівського району Дніпропетровської області № 89/849 вих. 14-1944 від 24 листопада 2014 року.

За таких обставин, висновки апеляційного суду про те, що до правовідносин між сторонами у справі не розповсюджуються наведені вище норми матеріального права визнати законними і обґрунтованими не можна.

Не можна погодитися і з висновками суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_6 проведено у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», з посиланням на п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України (притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вже було вказано вище процедура звільнення із роботи за вчинення корупційного правопорушення розкрита в ст. 22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Корупційне правопорушення в розумінні абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» є умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» передбачено, що інші особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов'язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Обмеження, передбачені Законом України «Про засади запобігання та протидії корупції», які є ознакою вчинення особою корупційного правопорушення визначені у ст. ст. 6-10 вказаного Закону.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 було скоєно саме корупційне правопорушення ґрунтуються на обставинах, встановлених ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 181/1/14-к від 10 квітня 2014 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000022 від 07 листопада 2013 року, відносно ОСОБА_6, обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 286 КПК України, звільнено його від кримінальної відповідальності за скоєння вказаних злочинів на підставі ст. 48 КК України.

Поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що зазначена вище ухвала суду, в розумінні положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, не є судовим рішенням, яке має преюдиційне значення для вирішення даної справи.

Діяльність ОСОБА_6 на предмет обмежень, встановлених ст. ст. 6-10 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», судом першої інстанції не досліджувалась, а тому висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 було скоєно саме корупційне правопорушення, є передчасними та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин суди не виконали своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясували усіх обставин справи та не надали їм належної оцінки та ухвалили рішення, які не можна визнати в повній мірі законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Межівської районної ради Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська