УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Правекс-Банк» (далі - ПАТ «Правекс-Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 2 330 861,07 грн за кредитним договором № 5-014/07Ф, укладеним між сторонами 01 березня 2007 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору в частині повернення кредитних коштів.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, задоволено позов ПАТ «Правекс-Банк». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість в розмірі 2 330 861,07 грн та 3 654 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 01 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (далі - АКБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 5-014/07Ф, з наступними змінами та доповненнями від 25 лютого 2008 року, 15 квітня 2009 року, 05 березня 2010 року, 28 липня 2010 року, 24 грудня 2010 року, 29 березня 2011 року, 08 липня 2011 року та 22 червня 2012 року, за умовами якого банк надав відповідачеві кредитну лінію в іноземній валюті на загальну суму 400 тис. доларів США на строк до 01 березня 2008 року із сплатою процентів за користування кредиту в розмірі 15 % річних (а.с. 5-13, т. 1).

25 лютого 2008 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до зазначеного кредитного договору, яким було змінено кінцевий термін повернення кредитних коштів, зокрема, до 01 березня 2009 року зі сплатою 15% річних (а.с. 14, т. 1).

15 квітня 2009 року договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору, укладеного між сторонами, було продовжено термін дії кредитного договору, а саме встановлено кінцеву дату повернення кредиту 01 березня 2010 року зі сплатою 15% річних (а.с. 15-19, т. 1).

Договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 05 березня 2010 року пункт 1.1. кредитного договору було викладено у новій редакції: «Банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 200 тис. доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування заставного майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п. 6.1.11 даного договору». Пункт 1.2 договору було викладено у такій редакції: «Кредит надається позичальникові строком з 01 березня 2007 року до 01 липня 2010 року зі сплатою 15 % річних» (а.с. 20-21, т. 1).

28 липня 2010 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, зокрема, п. 1.2 викладено у наступній редакції: «Кредит надається позичальникові строком з 01 березня 2007 року до 30 грудня 2010 року зі сплатою 15 % річних» (а.с. 22, т. 1).

24 грудня 2010 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 5-014/07Ф, який було викладено у наступній редакції, зокрема, за умовами кредитного договору № 2901-010/10Ф банк має право надати позичальникові кредит на споживчі цілі в національній валюті на загальну суму 1 600 000 грн, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом на виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (п. 1.1). Відповідно до п. 1.2 кредит надається позичальникові строком з 01 березня 2007 року до 30 червня 2011 року. З 24 грудня 2010 року встановлено процентну ставку на рівні 16,5 % річних. Пунктом 4.4 сторонами було погоджено графік погашення заборгованості за кредитом, а саме: до 10 березня 2011 року - 800 тис. грн., до 30 червня 2011 року - 800 тис. грн (а.с. 23-26, т. 1).

29 березня 2011 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2901-010/10Ф від 01 березня 2007 року, у якому п. 4.4. кредитного договору викладено у новій редакції: «Позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом в строк до 30 червня 2011 року у розмірі 1 600 000 грн» (а.с. 27, т. 1).

Договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2901-010/10Ф від 01 березня 2007 року, укладеного між сторонами від 08 липня 2011 року збільшено строк кредитування до 02 липня 2012 року зі встановленням процентної ставки в розмірі 16,5% річних (а.с. 29, т. 1).

22 червня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №2901-010/10Ф від 01 березня 2007 року, за яким було збільшено строк кредитування до 02 березня 2013 року. Пунктом 4.5.1 передбачено, що реструктуризовані проценти (проценти нараховані за користування кредитом в строк до 01 червня 2012 року та несплачені позичальником) у розмірі 143 115,39 грн підлягають сплаті позичальником в момент повернення кредиту. Пунктом 2 цього договору передбачено, що шляхом підписання даного договору позичальник, підтвердив факт свого ознайомлення з розміром фактичного залишку кредитної заборгованості (основна сума кредиту) 1 592 088,30 грн та не має заперечень щодо цього (а.с.30-32, т. 1).

Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 13 грудня 2013 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 2 330 861,07 грн, з яких заборгованість за основною сумою кредиту становить 1 592 088,30 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 03 березня 2013 року до 13 грудня 2013 року в сумі 411 674,78 грн, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в сумі 259 895,44 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 03 березня 2013 року до 13 грудня 2013 року в сумі 67 202,55 грн. (а.с. 34, т. 1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, умови кредитного договору з наступними змінами та доповненнями від 25 лютого 2008 року, 15 квітня 2009 року, 05 березня 2010 року, 28 липня 2010 року, 24 грудня 2010 року, 29 березня 2011 року, 08 липня 2011 року та 22 червня 2012 року, укладених між сторонами, дійшов вірного висновку про те, що неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору порушує права позикодавця, які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог на користь останньогошляхом стягнення заборгованості із відповідача згідно наданого банком розрахунку. При цьому, судами попередніх інстанцій було враховано ту обставину, що відповідач, в особі представника, укладаючи з банком 22 червня 2012 року договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2901-010/10Ф від 01 березня 2007 року(п. 2) підтвердила факт свого ознайомлення з розміром фактичного залишку кредитної заборгованості (основна сума кредиту) 1 592 088,30 грн та не має заперечень щодо цього (а.с.30-32, т. 1).

Доводи заявника ОСОБА_4, викладені у касаційній скарзі щодо перевищення представником ОСОБА_5 при укладенні 22 червня 2012 року від її імені договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2901-010/10Ф від 01 березня 2007 року щодо погодження суми заборгованості не знайшли свого підтвердження, належних та допустимих доказів заборони на вчинення певних дій чи обмеження повноважень останнього при укладенні договору відповідачем не надано.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова