Справа № 136/447/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" квітня 2016 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Липовецького районного суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 20 травня 2007 року по жовтень 2013 року вони з відповідачем проживали спільно без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, народилась дочка - ОСОБА_3, в свідоцтві про народження якої батьком вказано відповідача. Позивач вказує, що дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Все це ставить її в скрутне матеріальне становище, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, так як крім спільної з відповідачем дочки вона має ще сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, який народився в іншому шлюбі. В позовній заяві позивачка зазначає, що дитина часто хворіє, потребує додаткових витрат на лікування, розвиток, які несе вона самостійно. Відповідач офіційної роботи не має, однак має мінливий, нерегулярний дохід, отож має можливість надавати допомогу на утримання дочки. Інших аліментних зобов'язань він не має, у зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дочку в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, в заяві, яку адресував суду зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення із нього аліментів на утримання дитини визнає частково на суму 700 гривень щомісячно. Також в заяві просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Ураховуючи те, що сторони використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відтак суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 являються батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на що вказує свідоцтво про народження серія НОМЕР_1

В зв'язку із реєстрацією шлюбу з ОСОБА_6 позивачка набула прізвища "ОСОБА_6", про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2, видане виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради, Липовецького району (а.с. 6).

Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається із довідок, виданих виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради, Липовецького району Вінницької області від 17.03.2016 року за № № 327 та 328, склад сім'ї позивача наступний: чоловік - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Дочка позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з матір'ю та знаходиться на її повному утриманні( а.с. 2, 3).

Обставини щодо отримання відповідачем нерегулярного, мінливого доходу, останнім не спростовані в заяві поданій ним до суду.

Вирішуючи питання розміру аліментів, які підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної із позивачем неповнолітньої дитини, суд враховує обставини, що визначені ст.182 ЦПК України, а також інші нормативно - правові акти.

Так, частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частиною 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, передбачено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У статті 19 та ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Статтею 141 СК України, передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо їх дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання що відповідач, будучи особою працездатного віку, немаючи будь - яких протипоказань до роботи, є фінансово спроможним, а тому має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання їх спільної неповнолітньої дочки та, в даному випадку, вони мають бути сплачені в твердій грошовій сумі в розмірі запропонованому відповідачем, що становить 700 гривень щомісячно.

Суд вважає, що саме такий розмір аліментів буде співмірним від його заробітку доходу для забезпечення батьком дитини в межах його можливостей.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення суми аліментів на утримання дитини не меншої 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку то варто вказати на таке.

Відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, якою встановлено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Ураховуючи те, що судом визначено розмір аліментів саме у твердій грошовій сумі, відтак суд вважає, що в даному випадку не має визначених законодавчих підстав для встановлення нижньої межі аліментів.

У той же час, розмір аліментів визначених у твердій грошовій сумі згідно ст.184 СК України підлягає індексації.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок, від сплати яких була звільнена позивач при пред'явленні позову та які підтверджені документально.

На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст.181, 182, 184, 191 СК України, ст. ст. 10, 60, 79, 81, 88, 158, 169, 208, 209, 212-215, 367 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви про стягнення аліментів, тобто 21.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Розмір аліментів визначених у твердій грошовій сумі підлягає індексації.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 551 ( п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко