Номер провадження: 22-ц/785/1872/16
Головуючий у першій інстанції Матяш Т. Л.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника Білгород - Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, визнання незаконним розпорядження районної державної адміністрації, за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року, -

встановила:

У липні 2014 року заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області звернувся до суду із зазначеним вище позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, і в обгрунтування позовних вимог посилався на те ,що розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області № 416/А-2010 від 21 травня 2010 року ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку загальною площею 1,50 га, в тому числі 0,2183 га забудованих земель та 1,2817 га земель без рослинного покриву або з незначним рослинним прокривом, у тому числі пісків на території Шабівської сільської ради (біля селища Сергіївка) Білгород-Дністровського району Одеської області за межами населених пунктів терміном на 49 років для реконструкції і обслуговування будівлі рятувальної станції. На підставі зазначеного розпорядження між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією (орендодавець) і ОСОБА_2 (орендар) 02 червня 2010 року укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 49 років, який зареєстрований в Центрі державного земельного кадастру Одеської регіональної філії 22 червня 2010 року.

Прокурор вважає, що розпорядження адміністрації є незаконним і підлягає скасуванню, а зазначений вище договір оренди - визнанню недійсним, оскільки районна державна адміністрація не мала повноважень розпоряджатися спірною земельною ділянкою.

Прокурор просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 21 травня 2010 року № 416/А-2010, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 02 червня 2010 року загальною площею 1,50 га, у тому числі 0,2183 га забудованих земель та 1,2817 га земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, в тому числі пісків, розташованої на території Шабівської сільської ради (біля селища Сергіївка) Білгород-Дністровського району Одеської області за межами населених пунктів терміном на 49 років для реконструкції і обслуговування будівлі рятувальної станції (т.1 а.с.1-5).

У судовому засіданні представник Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області позов підтримав ,просив задовольнити.

У судовому засіданні представник Білгород - Дністровської районної державної адміністрації та відповідач ОСОБА_2 позов не визнали просили відмовити у задоволенні позову, заявили про застосування строку позовної давності.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року у задоволенні позову заступника прокурора Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області відмовлено (т.1 а.с.122-124).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов заступника прокурора Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора Одеської області задоволено (т.1 а.с.222-226).

Визнано незаконним і скасовано розпорядження Білгород - Дністровської районної державної адміністрації № 416/А - 2010 від 21.05.2010р. « Про затвердження громадянину ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки строком на 49 років, загальною площею 1,50 га, в тому числі 0,2183 га забудованих земель та 1,2817 га земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом в тому числі пісків, для реконструкції і обслуговування будівлі рятувальної станції на території Шабівської сільської ради ( біля селища Сергіївка) Білгород - Дністровського району Одеської області за межами населеного пункту.

Визнано недійсним Договір оренди земельної ділянки від 02.06.2010р. , який укладений між Білгород - Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області ( орендодавець) і ОСОБА_2 ( (орендар) щодо передачі в оренду в строкове платне користування земельної ділянки загальною площею 1,50га, в тому числі 0,2183га забудованих земель та 1,2817 га земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом в тому числі пісків, для реконструкції і обслуговування будівлі рятувальної станції на території Шабівської сільської ради ( біля селища Сергіївка) Білгород - Дністровського району Одеської області за межами населеного пункту.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.20-22).

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не надано доказів того, що порушені права і інтереси держави в особі обласної державної адміністрації при укладанні договору оренди та розпорядження Білгород-Дністровської районної адміністрації було прийнято у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Також судом зазначено, що Білгород-Дністровська районна державна адміністрація копію розпорядження від 21 травня 2010 року № 416/А-2010 направила до Одеської обласної державної адміністрації ще у 2010 році, в той час як прокурор звернувся в суд з вказаним позовом лише 29 липня 2014 року, тобто, з пропуском строку.

Таким чином судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову прокурора з підстав необгрунтованості та безпідставності позовних вимог та одночасно з підстав пропуску прокурором строку позовної давності ,що є взаємовиключними підставами .

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна з наступного.

Колегя суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області № 416/А-2010 від 21 травня 2010 року було затверджено ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою, що посвідчують право на оренду земельної ділянки строком на 49 років, яка розташована на території Шабівської сільської ради для реконструкції і обслуговування будівлі рятувальної станції (т.1 а.с.10).

У п. 1 зазначеного вище розпорядження затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку загальною площею 1,50 га.

У п. 2 розпорядження надано дозвіл відповідачу ОСОБА_2 у встановленому чинним законодавством порядку укласти договір оренди земельної ділянки.

02 червня 2010 року на підставі розпорядження № 416/А-2010 від 21 травня 2010 року між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією (Орендодавець) і ОСОБА_2 (орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки ( т.1 а.с.11-15).

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора ,суд першої інстанції не звернув увагу на те,що земельна ділянка ,яка була передана відповідачу ОСОБА_2 відноситься до категорії земель рекреаційного призначення, що підтверджується висновком відділу Держкомзему у Білгород - Дністровському районі Одеської області Головного управління Держкомзему в Одеській області (т.1 а.с.112) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ( т.1 а.с.175), рішенням Білгород-Дністровської районної ради «Про затвердження статусу земель запасу Білгород-Дністровського району на Будацькій косі смт.Затока» від 19.05.2000 р. (т.1а.с.189) .

Статтею 17 ЗК України врегульовані повноваження місцевих державних адміністрацій в галузі земельних відносин.

Стаття 19 ЗК України визначає категорії земель України.

Статтею 122 ЗК України, яка була чинною на час прийняття розпорядження, врегульовані повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування по наданню земельних ділянок.

Таким чином, ст. ст. 17,19,122 ЗК України було врегульовано, що повноваження по розпорядженню земельною ділянкою, яка за своєю категорією відноситься до земель рекреаційного призначення, належить обласній державній адміністрації.

Виходячи зі змісту оспорюванного розпорядження №416/А-2010 від 21.05.2010р. вбачається, що в розпорядженні інформація щодо категорії землі, відносно якої затверджувалася технічна документація, зазначена не була (а.с.10).

В Договорі оренди від 02.06.2010р. (п. 16 Договору ( Умови використання земельної ділянки) зазначено цільове призначення земельної ділянки ( категорія у відповідності до статті 19 Земельного кодексу України) землі сільськогосподарського призначення. Код цільового використання земельних ділянок, згідно з Українським класифікатором цільового використання землі (УКЦВЗ): 1.11.3 - роздрібної торгівлі та комерційних послуг (а.с.11-15)..

Відповідач, Білгород - Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, приймаючи розпорядження №416/А-2010 від 21.05.2010р. про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку діяла за межами своїх повноважень, тобто з порушенням вимог ЗК України .

Таким чином розпорядження №416/А-2010 від 21.05.2010р. суперечить законам України, порушує права і інтереси держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, якій належало право розпоряджатися земельною ділянкою, що була передана в оренду ОСОБА_2, тому спірне розпорядження є незаконним.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову з підстав необгрунтованості позовних вимог не звернув уваги на вищенаведене та помилково прийшов до висновку про безпідставність та неогрунтованність позовних вимог прокурора.

Проте під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак, пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняття її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15.

З матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2010 року листом за № 40-33-3109 Білгород-Дністровською РДА на вимогу міжрайонної прокуратури на її адресу направлено копії розпоряджень, виданих головою райдержадміністрації за травень 2010 року (т.1 а.с.58) та на виконання листа Одеської Облдержадміністрації від 12.03.2008 року ,Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на адресу Одеської Облдержадміністрації листом за вих. номером 05-56-1607 08.06.2010 року також було направлено копію оскаржуваного розпорядження № 416/А-2010 від 21.05.2010 р.(т.1 а.с.59).

Прокурор звернувся до суду з вказаним позовом 29.07.2014р. поза межами строку позовної давності , що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи,роз'яснює особам,які беруть участь у справі ,їх права та обов'язки ,попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках,встановлених цим Кодексом.

Колегією суддів в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено право на наданя та можливість у наданні доказів щодо спростування пропуску строку позовної давності або наданні доказів щодо поважності пропуску строків позовної давності.

Виходячі з пояснень ,наданих представником прокуратури Одеської області ОСОБА_3, представником Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 колегії суддів в судовому засіданні вбачається, що через сплив строку зберігання вхідної документації та ліквідації організаційного відділу апарату облдержадміністрації ,надати докази у спростування отримання Одеською Облдержадміністрацією та Білгород-Дністровською прокуратурою розпорядження райдержадміністрації № 416/а-2010 від 21.05.2010 року саме у 2010 році не є можливим.

Колегія суддів , з врахуванням обставин справи та виходячі з того,що відповідачами не спростовані письмові докази про повідомлення Білгород-Дністровською райдержадміністрацією Одеську Облдержадміністрацію та Білгород-Дністровську міжрайонну прокуратуру про оспорюване розпорядження у червні 2010 року , дійшла до висновку ,що строк позовної давності заступником прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури пропущений ,а заяв про поновлення строку матеріали справи не містять.

Крім того ,Одеською Облдержадміністрацією в жовтні 2015 року виправлена помилка Білгород-Дністровської райдержадміністрації та урегулірований конфлікт шляхом ухвалення Одеською Облдержадміністрацією розпорядження № 711/А-2015 від 29.10.2015 року , відповідно до якого надано ОСОБА_2 в оренду на 49 років ту саму спірну земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що про наявність розпорядження № 416/А-2010 від 21.05.2010 р. і існування договору оренди від 02.06.2010р. стало відомо прокуратурі за результатами перевірки в липні 2014р. з Листа відділу Держземагенства у Білгород - Дністровському районі від 15.07.2014р. №03-01-14/2264, не заслуговують на увагу з вищенаведених колегією суддів підстав.

За таких підстав, відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга заступника прокурора Одеської області підлягає частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову .В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року змінити в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову .

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

Л.А.Гірняк

А.П.Заїкін