Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5. про стягнення заборгованості за кредитним договором № 25008-072/05Р від 20 вересня 2005 року у розмірі 21 422 доларів США.

Вимоги обґрунтовано тим на те, що 20 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 25008-072/05Р, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 19 405 доларів США до 20 вересня 2011 року зі сплатою 12 % річних за час фактичного користування кредитом.

За договором поруки № 25008-072/05Р від 20 вересня 2005 року ОСОБА_5. зобов'язалася перед банком нести солідарну майнову відповідальність за виконання у повному обсязі взятих на себе ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором. Станом на 07 грудня 2009 року за позичальником наявна заборгованість у розмірі 21 422 доларів США, яку позивач просив стягнути із солідарних боржників.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_5. на користь ПАТ КБ «Правекс-банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 422 доларів США за курсом НБУ на день проведення стягнення.

У касаційній скарзі ОСОБА_5. в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У справі встановлено, що 20 вересня 2005 року між ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 25008-072/05Р, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 19 405 доларів США до 20 вересня 2011 року зі сплатою 12 % річних за час фактичного користування кредитом.

За договором поруки № 25008-072/05Р від 20 вересня 2005 року ОСОБА_5. зобов'язалася перед банком нести солідарну майнову відповідальність за виконання у повному обсязі взятих на себе ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 07 грудня 2009 року утворилася заборгованість у розмірі 21 422 доларів США, яку позивач просив стягнути із солідарних боржників.

Встановивши на підставі належно оцінених доказів обставини неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитом, суди дійшли висновку про стягнення суми боргу із солідарних боржників.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 було повідомлено про час та місце судового розгляду справи, що призначався на 07 квітня 2010 року та 21 травня 2010 року, у порядку ст. 74 ЦПК України. Повторне повідомлення ОСОБА_5 про судовий розгляд справи 21 травня 2010 року повернулося до суду із відміткою про вручення та підписом ОСОБА_5 (а. с. 45). За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив заочне рішення із дотриманням порядку заочного розгляду справи. Доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Щодо доводів касаційної скарги про несправжність підпису у договорі поруки від імені поручителя ОСОБА_5, необхідно зазначити таке.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності.

За ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Для правильного вирішення справи істотне значення мають доводи ОСОБА_5 про те, що вона не підписувала договір поруки, оскільки стосуються підстав солідарного стягнення боргу із боржника та поручителя.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 заявляла клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, яке судом відхилено, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України та п. п. 2 і 4 ст. 129 Конституції України щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та забезпечення змагальності сторін і надання їм доказів й доведення перед судом їх переконливості.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи з підстав, що його заявлено на стадії апеляційного провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком апеляційного суду. Процесуальний закон не забороняє відповідачу заперечувати проти позову на стадії апеляційного провадження. При цьому згідно з ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідження яких було неправомірно відмовлено.

З урахуванням наведеного, відмова судом ОСОБА_5 у наданні їй допомоги щодо з'ясування обставин справи та забезпечення змагальності сторін й доведення нею перед судом переконливості доказів, на які вона посилається, зокрема на те, що договір поруки вона не підписувала, що може довести судово-почеркознавча експертиза, є передчасною.

З наведених підстав відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В.Попович