Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2016 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Полішук В.В.,

при секретарі Діхтяренко М.Ф.,

з участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайвороні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такої, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такої, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що 04 грудня 2012 року, рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області по справі №1103/2725/2012 було розірвано шлюб між нею ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Під час розгляду зазначеної судової справи було встановлено, що відповідач на протязі п'яти років та шести місяців з нею не проживав, не вів спільного господарства.

З часу їхнього одруження і по даний час відповідач зареєстрований у її будинку за адресою: вул. Куйбишева, 56, с. Таужне, Гайворонського району, Кіровоградської області.

За п'ять з половиною років до їхнього розлучення, відповідач забрав свої речі та перейшов на постійне місце проживання у будинок своїх батьків по вул. 8-го Березня, 83, с. Таужне, Гайворонського району, Кіровоградської області, де і проживає по даний час. На сьогоднішній день у її будинку відповідач не проживає уже у межах дев'яти років.

За вказаний період відповідач ніколи не повертався на проживання у її будинок. Спільного господарства з ним не мають. Відповідач з квітня 2007 року постійно проживає у будинку своїх батьків за вказаною вище адресою. Батьки відповідача померли.

Так, згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Після їхнього розлучення, вона неодноразово просила відповідача знятись із реєстрації місця проживання та зареєструватись за місцем його проживання. Однак відповідач не бажає цього робити.

Зазначена реєстрація її колишнього чоловіка заважає їй, вона не може оформити субсидію, як компенсацію її витрат на комунальні послуги. Вона не може вільно користуватися своїм власним майном - будинком.

Вона є власником свого будинку.

Згідно ст.391 ЦК України та ст. 150 ЖК України, вона як власник будинку має право вимагати усунення перешкод в праві користування своїм майном.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Із вказаної норми закону видно, що однією із підстав для зняття з реєстрації місця проживання відповідача, є рішення суду щодо позбавлення його права користування житловим приміщенням.

Частина 2 статті 405 ЦК України зазначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

28.04.2016 року позивачка ОСОБА_2 надала суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 25), в якій вказала, що згідно довідки Таужненської сільської ради від 27.04.2016 року, вул. Куйбишева зазначеного села, перейменована на вул. Молодіжна, а тому просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком № 56 по вулиці Молодіжна в с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали та просять його задовільнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що будинок був придбаний під час шлюбу з позивачкою. В будинку є і його доля. Він має право проживати в будинку і бути зареєстрованим. Він в будинку не проживає, але проводив оплату за земельну ділянку. В сільській раді с. Таужне, Гайворонського району, Кіровоградської області будинок був зареєстрований на нього і позивачка без його згоди незаконно зареєструвала увесь будинок на себе.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд приходить

до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 05.11.1983 року до 04.12.2012 року проживали в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6, 11).

Під час проживання в шлюбі збудували будинок в с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області, вул.. Молодіжна, 56.

Позивач ОСОБА_2 16.02.2011 року зареєструвала будинок на своє ім'я (а.с. 9).

Просить визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком № 56 по вулиці Молодіжна в с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області, посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки вона є власницею будинку, а відповідач як член її сім'ї втратив право на користування будинком не проживаючи в будинку без поважних причин більше року.

Спірні правовідносини регулюються главою 28 ЦК України та главою 8 СК України.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

З викладеного вбачається, що будинок № 56 по вулиці Молодіжна в с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області є у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3.

Оскільки відповідач є власником будинку то він не може бути визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком № 56 по вулиці Молодіжна в с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області і до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення глави 22 ЦК України на які посилається позивач.

При таких обставинах позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383, 405, 406 ЦК України,

ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання особи такої, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком № 56 по вулиці Молодіжна в с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції (Гайворонський районний суд), шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: В. В. Поліщук

Дата документу 28.04.2016