Справа № 381/1288/16-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3736/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 29.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів Данілова О.М., Суханової Є.М.

Секретар Бобко О.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області , Фастівський районний виробничий відділ Київської області філії Центру Державного земельного кадастру про визнання недійсним державного акту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 липня 2005 року померла ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок № 7 по вул.. Шевченка в с. Паляниченці та на земельну ділянку площею 0,3377 га , на якій розташований будинок , та на земельну ділянку розміром 2 ,9818 га з цільовими призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва .

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли в рівних частках її діти , сторони у справі ОСОБА_3, ОСОБА_2 по 1/2 частині.

Право власності на спадковий будинок було визнано за сторонами по 1/2 частині в судовому порядку.

На земельні ділянки сторони отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частині.

Позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 2 ,9818 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , оскільки державна реєстрація на всю земельну ділянку здійснена на ім.»я ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю , виданого 18 квітня 2007 року серії ЯЕ № 108527.

Відповідач ОСОБА_2,Ю маючи право на 1/2 частину земельної ділянки , отримала державний акт на всю земельну ділянку , чим порушила його право власності на землю, оскільки у нього відсутня можливість оформити право власності.

Позивач вважає, що отримання відповідачкою, як власником 1/2 частин земельної ділянки, державного акта на всю земельну ділянку є незаконним і таким, що грубо порушує його права власника на іншу 1/2 частину цієї землі, тому просить визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 108527 на право власності виданий на ім»я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,9818 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий № :01:003:0066, виданий 18 квітня 2007 року Фастівським районним відділом земельних ресурсів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВСХ205072, № 1920 від 17 червня 2006 року. .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016року позов задоволено. Визнано недійсним державний акт серії ЯЕ №108527 на право власності , виданий на ім.»я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,9818 га цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Паляниченкської сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий номер :01:003:0066, виданий 18кітня 2007 року Фастівським районним відділом земельних ресурсів. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 551,21 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу , в якій просила скасувати рішення суду , посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права . В апеляційній скарзі посилалася на неповне з»ясування судом обставин , що мають значення для справи , невідповідність висновків суду обставинам справи . Зазначала , що реєстрація права власності та отримання державного акта на всю земельну ділянку відбулось через помилку органів, які видавали цей документ, будь-якого наміру отримати державний акт саме на всю земельну ділянку вона не мала.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. .

Відповідно до ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено , що 30 липня 2005 року померла ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 7 по вулиці Шевченко в с. Паляниченці Фастівського району Київської області та земельну ділянку площею 2,9818 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8).

Сторони по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги по закону.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за

№ 2812, ОСОБА_3 отримав право на 1/2 частину спадкового майна:

земельної ділянки площею 2.9818 в межах згідно з планом, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області (а.с.10).

На 1/2 частку спадкового майна , земельної ділянки ,видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2 (а.с. 54).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17червня 2006 року, ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯЕ № 108527, виданий 18 квітня 2007 року, на земельну ділянку площею 2,9818 га цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Паляниченкської сільської ради Фастівського району Київської області, кадастровий номер :01:003:0066. ( а.с.9)

Виготовлення та видача державного акту серії ЯЕ № 108527, виданого на ім'я ОСОБА_2 проводилося Фастівським районним відділом земельних ресурсів.

Як видно з матеріалів справи, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2, виготовлена Науково-виробничою фірмою «Фастівзем» (а.с.48-57).

За результатами розгляду технічної документації Фастівським районним відділом земельних ресурсів погоджено та прийнято рішення про можливість оформлення права власності на земельну ділянку площею 2,9818 га в межах Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області, про що відповідний висновок (а.с.55).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами по справі, при виготовленні технічної документації та видачі державного акту серії ЯЕ № 108527 було допущено помилку, а саме право власності зареєстровано на всю земельну ділянку, тобто без урахування того, що ОСОБА_2 має право лише на 1/2 цієї земельної ділянки.

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються положеннями Конституції України та Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 цього Кодексу.

Частиною 2 та 3 ст. 116 Земельного Кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Особливість набуття права на земельні ділянки полягає в наявності чітко визначеної в законодавстві процедури, за якою у субєктів виникають повноваження щодо володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою.

Згідно зі ст.125 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.126 цього кодексу, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом.

Згідно із ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.86, п. «в» ч.1 ст.87, ст.88 Земельного Кодексу України при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами виникає право спільної часткової власності на земельну ділянку, коли така земельна ділянка перебуває у спільній власності декількох осіб із визначенням частки кожного з учасників спільної власності. Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно з п.п.2.1, 2.2, 2.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, що затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04 травня 1999 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України за №354/3647 від 04 червня 1999 року, якою було врегульовано спірні правовідносини на момент видачі відповідачу оскаржуваного державного акту на право приватної власності на землю, підготовчі роботи зі складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку в обовязковому порядку включають в себе аналіз правовстановчого документа, що посвідчує перехід права власності на землю.

За змістом діючого законодавства та наведених вище приписів законодавства, слідує, що при умові одержання декількома особами земельної ділянки у спільну часткову власність в порядку спадкування, відповідне право (право спільної часткової власності на земельну ділянку) для таких осіб посвідчується державним актом на право приватної власності на землю, виданим на імя всіх співвласників. Окремий державний акт на котрогось із співвласників щодо належної йому частки може бути виданий тільки після виділення такої частки в окрему земельну ділянку згідно із вимогами Земельного кодексу України.

Вірним є висновок суду , що отриманий відповідачем ОСОБА_2, як учасником права спільної часткової власності на земельну ділянку розміром 2,9818 га, державний акт на право власності на землю на цілий обєкт права спільної часткової власності, а не на належну їй 1/2 частку у цьому майні, є таким, що складений та виданий із грубим порушенням норм законодавства, діючого на момент його видачі, в звязку з чим підлягає визнанню недійсним.

Статтею 158 Земельного Кодексу України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, відповідно до положень ЦПК України, під відповідачем розуміється особа, яка за цивільною позовною заявою позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорювання її прав та охоронюваних законом інтересів, а також у передбачених законом випадках, й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача, яка знайшла своє аргументування та вираження у відповідній позовній заяві.

У спірних правовідносинах відповідачами визначені ОСОБА_2, Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області, Фастівський районний виробничий відділ Київської обласної філії Центру Державного земельного кадастру.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області є територіальним органом Держгеокадастру України, основними завданнями якого є реалізація повноважень Держгеокадастру України на території Фастівського району, до яких не відносяться вирішення питань видачі/оформлення/підготовки документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Повноваження щодо оформлення права власності шляхом видачі певних документів на момент виникнення спірних правовідносин відсутні також у Фастівського районного виробничого відділу Київської обласної філії Центру Державного земельного кадастру. З наведеного виходить, що ці відповідачі не мали впливу на права позивача, про порушення яких заявлено у позовній заяві, тому і покладати відповідальність на них відсутні підстави.

Разом з тим, оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на імя ОСОБА_2, виготовлявся за її замовленням, технічна документація готувалась на підставі наданих нею документів. Під час розгляду справи встановлено, що помилка у державному акті була допущена не з її вини, однак про існування такої помилки вона знала тривалий час, що і сама не заперечувала. При цьому, доказів здійснення будь-яких дій, направлених на виправлення допущеної помилки з метою попередження порушення прав співвласників земельної ділянки, нею не надано.

Доводи апеляційної скарги , що відповідач у справі є неналежним , колегія суддів вважає безпідставними і необґрунтованими , оскільки будь-яких доказів про належного відповідача на думку апелянта , ОСОБА_2 не надала , а тому не можуть бути підставою для скасування рішення.

За таких обставин , суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову , тому рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим , доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315 , 317, 319 ЦПК України . колегія суддів ,-

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді