Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/505/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.05.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Франко В.А.

суддів -Кривохижі В.І, Сукач Т.О.

при секретарі - Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 4 грудня 2015 року .

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про захист прав споживача та просила стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 56 052,63 грн. і моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 07.04.2014 між нею та відповідачем укладено заяву про приєднання до публічного договору № LG00A!, за яким відповідач передав їй в лізинг автомобіль згідно з специфікацією строком на 60 місяців.

Відповідно до п. 14.1.7 вказаного договору вона внесла аванс у розмірі 20 800,00 грн. В лізинг їй був наданий автомобіль Skoda Roomster, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

За період з 07.04.2014 року по 27.07.2015 року вона сплатила ще 35 252,63 грн.

13.06.2015 працівниками ДАІ у неї був вилучений автомобіль, як такий, що оголошений у розшук та переданий відповідачу. У подальшому даний автомобіль був реалізований відповідачем.

Про причини вилучення автомобіля і подальшу його реалізацію від відповідача жодних повідомлень не надходило, з яких підстав відповідач, у порушення норм укладеного договору про надання фінансового лізингу, вилучив автомобіль їй не повідомлялось взагалі.

Загальна сума збитків заподіяних їй у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору лізингу становить 56 052,63 грн. (20 800,00 + 35 252,63 = 56 052,63). Вилучивши автомобіль відповідач фактично розірвав договір лізингу, але гроші їй повернуті не були.

Крім того, незаконними діями продавця, а саме безпідставним вилученням автомобіля у супереч договору лізингу їй заподіяно моральну шкоду яку вона оцінює у розмірі 10 000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 4 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 було задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позовних вимогах в повному обсязі

Зазначається,зокрема, що оскільки, як встановлено судом, відповідач не вилучав автомобіль у позивачки і не розривав договір лізингу, а тому вимоги її є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

А також позивачкою не доведено вини ТОВ «Автокредит Плюс», ні підстав для відшкодування моральної шкоди в такому розмірі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «Автокредит Плюс» ОСОБА_5, а після перерви, оголошеної в судовому засіданні представник ТОВ «Автокредит Плюс» ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги. Суду пояснили, що ТОВ «Автокредит Плюс» не вилучав автомобіль у позивачки і не розривав договір лізингу. Позивачем та її представником не доведено вини ТОВ «Автокредит Плюс» а тому вимоги позивача безпідставні і рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Позиція, яку виловлював представник відповідача в судовому засіданні першої інстанції , була його власною.

Позивач та її представник ОСОБА_7 заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін. Представник ОСОБА_7 пояснив , що під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача пояснив, що позивачка порушила умови договору лізингу, а тому відповідачем був розірваний договір лізингу та вилучений автомобіль. Така позиція представника відповідача у суді першої інстанції була незмінна.

В апеляційній скарзі та в апеляційній інстанції вже інші представники відповідача повністю змінили позицію та вказали, що відповідач автомобіль не вилучав та договір не розривав, вилучення автомобіля здійснено працівниками ПАТ КБ «Приватбанк» ,а не ТОВ «Автокредитплюс», який до цього не має ніякого відношення

Зазначив також, що ПАТ КБ «Приватбанк», та ТОВ «Автокредитплюс» є пов'язаними компаніями по даній справі щодо спірного автомобіля.. Представники ТОВ «Автокредитплюс» є юристами Кіровоградського управління ПАТ КБ «Приватбанк». Окрім того,після вилучення автомобіля відповідач припинив нараховувати платежі позивачці у зв'язку з розірванням договору. Спірний автомобіль вилучений та переданий працівнику ПАТ КБ «Приватбанк» для ТОВ «Автокредит плюс», що підтверджується наданими доказами.

Також с посиланням на ст. ст.806,799, 220 ЦК України, та Постанову ВСУ від 16.12.2015 року у справі №6-2766цс15 зазначає, що даний договір лізингу є нікчемним.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Встановлено, що між ОСОБА_3 та ТОВ «Автокредит Плюс» укладено заяву про приєднання до публічного договору № LG00A!, про передачу їй в лізинг автомобіль згідно з специфікацією строком на 60 місяців. (а.с.8-15).

Відповідно до п. 14.1.7 вказаного договору позивач внесла аванс у розмірі 20 800,00 грн. В лізинг їй був наданий автомобіль Skoda Roomster, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с.16).

Відповідно до довідки про погашення по кредиту від 27.07.2015 № 2438815 за період з 07.04.2014 року по 27.07.2015 року позивач сплатила 35 252,63 грн.,( а.с.18), тобто загальна сума сплачених коштів за договором лізингу становить 56 052,63 грн. (20 800,00 + 35 252,63 = 56 052,63).

Згідно з наданих листів вбачається, що 13.06.2015 працівниками ДАІ у позивача був вилучений автомобіль, як такий, що оголошений у розшук та 15.06.2015 року переданий співробітнику ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_8 на підставі листа слідчого СВ Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Харківській обл..(а.с.50-53),

Відповідно до п/п «а» п.8.1 публічного договору № LG00A! про надання фінансового лізингу про надання фінансового лізигну подією дефолту вважається затримання сплати лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць.

Згідно п.8.2.1 Договору, у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події події дефолту та повернення предмета лізингу. Повернення предмета лізингу здійснюється за адресою, вказаною у повідомленні про дефолт.

Встановлено, що відповідач не надсилав позивачці повідомлення про подію дефолту та про розірвання договору.

Суд першої інстанції встановив, що автомобіль у позивачки вилучений не відповідачем у зв'язку з наявністю заборгованості за договором лізингу, а працівниками міліції в наслідок заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про вчинення невідомими особами шахрайських дій в м. Дніпропетровську по вул. Набережна Перемоги, 50 та заволодіння майном, яке належить ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому, ПАТ КБ «Приватбанк» не є стороною договору лізингу і відповідно до п. 2.3. договору лізингу, предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору, тобто власністю ТОВ «Автокредит Плюс».

Задовольняючи позов суд дійшов висновку, , що у порушення п. 2.3. Договору лізингу, ТОВ «Автокредит Плюс» надало позивачці в лізинг автомобіль який належав ПАТ КБ «Приватбанк» і вибув з володіння ПАТ КБ «Приватбанк» в наслідок шахрайських дій невідомих осіб у м. Дніпропетровську .

Вилученням автомобіля фактично розірвано договір лізингу, а тому позовні вимоги в частині стягнення сплачених позивачкою коштів в сумі 56 052,63 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 суд дійшов висновку, що незаконними діями продавця, а саме безпідставним вилученням автомобіля у супереч договору лізингу позивачу заподіяно моральну шкоду . Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив з того, що душевні страждання позивача носять довготривалий характер, дії відповідача є не законними, позбавили позивачку користуватись автомобілем.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Колегією суддів на підставі наданих доказів встановлено, що автомобіль у позивачки був вилучений та переданий працівнику ПАТ КБ «Приватбанк» саме для ТОВ «Автокредитплюс».

Даний транспортний засіб зареєстровано за ТОВ «Автокредитплюс» (а.с.106).

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних , свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду справи є стягнення коштів у зв'язку з невиконанням умов договору лізингу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним,

Встановлено, що договір фінансового лізингу від 7.04.2014 року , укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Автокредит Плюс» нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд.

Таким чином договір фінансового лізингу від 7.04.2014 року , укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Автокредит Плюс» є нікчемним

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв?язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред?явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.Нікчемний правочин породжує лише наслідки, які пов?язані з його недійсністю.

Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, то судова колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених 56 052,63 грн. за спірним договором.

Що стосується моральної шкоди, то ухвалюючи рішення про задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, суд помилково врахував загальні положення про можливість відшкодування моральної шкоди при наявності вини відповідача за невиконання умов договору лізингу

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договором лізингу не передбачалось відшкодування моральної шкоди

В межах заявлений позовних вимог позивачкою підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Доказів, що позивачеві було завдано моральної шкоди також не надано.

Суд, у порушення ст. ст..212-214 ЦПК України не взяв до уваги зазначені обставини та норми закону та неправильно вирішив спір.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з постановленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 56 052,63 грн. одержаних за нікчемним правочином, та судового збору в дохід держави у розмірі 560 грн.63коп.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

Керуючись ст..ст.303,304, 307,309 ,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів:-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_3 суму 56 052,63 грн. В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди -відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» судові витрати в дохід держави в сумі 560 грн.53 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча суддя : В.А. Франко

Судді : В.І. Кривохижа

Т.О. Сукач