22-ц/775/406/2016(м)
Категорія 50 Головуючий у 1-й інстанції Ступін І.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.

секретаря Папоян К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини,-

в с т а н о в и л а:

29 вересня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 01 вересня 2007 року до 11 грудня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Від цього шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Дитина має хворобливий стан здоровя, згідно висновків ЛКК від 10 червня 2014 року та 06 травня 2015 року їй визначена необхідність у домашньому догляді. Через це вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 5-ти років та не має змоги самостійно заробляти гроші. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 грудня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 22 вересня 2014 року до досягнення дитиною 5-ти років.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 29 вересня 2015 року до досягнення дитиною пятирічного віку, тобто до 09 червня 2016 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у стягненні аліментів за минулий час скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вказує, що вже після прийняття рішення судом першої інстанції на повторний запит позивачу був наданий примірник позовної заяви, яку вона подавала до Марїнського районного суду Донецької області, з відміткою суду про прийняття датованою 08 липня 2014 року. Це є доказом того, що позивач вживала заходів щодо стягнення аліментів з відповідача більше ніж за рік до моменту подання другого позову. Первісний позов про стягнення аліментів не був розглянутий з причин, які не залежали від волі позивача, у звязку з проведенням АТО Марїнській районний суд Донецької області з 14 липня 2014 року припинив свою роботу. Відповідач з моменту розірвання шлюбу не вживав жодних заходів щодо утримання сімї, що прямо вказує на його ухиляння від сплати аліментів.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. на утримання дружини до досягнення дитиною 5-ти річного віку, скасувати і у задоволені позову в цій частин відмовити. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що у звязку із частою хворобою дитини, є підстави для стягнення аліментів на утримання позивача, оскільки довідки №79 від 10 червня 2014 року, № 46 від 06 травня 2015 року про потребу дитини (дитини інваліда) у домашньому догляді, а також копія медичної картки дитини є неналежними доказами цьому. В довідках зазначені різні діагнози та дати постановки на диспансерний облік. Висновок суду про наявність у дитини статусу «дитина-інвалід» є хибним, згідно медичної картки дитина перебуває на диспансерному обліку як часто тривало хворіюча. Присуджений судом розмір аліментів у сумі 2000 грн. є не співмірним з його доходом у сумі 1400 грн., з якого ще підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини на утримання неповнолітньої дитини.

Позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Згідно положень ч.5 ст.76, ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не зявились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України та з урахуванням розяснень, які містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», підстави для перевірки рішення суду в частині визначення розміру аліментів стягнутих на утримання неповнолітньої дитини відсутні, оскільки в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновками лікарської консультативної комісії (ЛКК) дочка сторін часто та тривало хворіє, тому потребує домашнього догляду до досягнення пяти років, а відповідач, за своїм матеріальним становищем, має можливість сплачувати на утримання дружини з якою проживає дитина аліменти у розмірі 2000 грн.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду колегія суддів не може з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 01 вересня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Марїнського районного суду Донецької області від 11 грудня 2013 року. Від цього шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матірю (т.1 а.с. 3,4).

Згідно з наказами начальника Марїнської обєднаної ДПІ у Донецькій області №153-в від 10 червня 2014 року та №34-в від 15 травня 2015 року, ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею пятирічного віку без збереження заробітної плати (т.1 а.с. 17,18).

Згідно положень ч.3 ст.84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Із зазначеної частини статті випливає, що право на утримання виникає у випадку, якщо внаслідок особливостей свого розвитку дитина має фізичні або психічні вади, що зумовлюють необхідність особливого догляду за нею, регулярних медичних оглядів, лікувальних курсів, неможливість відвідування звичайних дитячих закладів тощо. Отже, доказування має ґрунтуватися не лише на медичному діагнозі, а й на висновку лікарів щодо цього питання.

Як вбачається з копії медичної картки ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку з 22 жовтня 2014 року як часто тривало хворіюча. Була направлена на ЛКК для вирішення питання про продовження декретної відпуски по догляду за дитиною, оскільки за останні 12 місяців має 6 епізодів простудних захворювань (т.1 а.с. 104, 140).

Згідно довідки ЛКК № 79 Центру первинної медико-санітарної допомоги Марїнського району від 10 червня 2014 року дитина перебуває на диспансерному обліку з 28 квітня 2014 року, має захворювання J069 (що за класифікацією МКХ-10 Гостра інфекція верхніх дихальних шляхів не уточнена) та потребує домашнього догляду до 09 червня 2015 року (т.1 а.с.59).

Згідно довідки ЛКК № 46 Центру первинної медико-санітарної допомоги Марїнського району від 06 травня 2015 року дитина перебуває на диспансерному обліку з 22 жовтня 2014 року з діагнозом J068 (за класифікацією МКХ-10 Інші гострі інфекції верхніх дихальних шляхів множинної локалізації), потребує домашнього догляду до 09 червня 2016 року (т.1 а.с. 60).

З наведеного вбачається, що внаслідок наявних захворювань дитина буде перебувати на диспансерному обліку до досягнення п'яти років (до 09 червня 2016 року) і потребувати догляду в домашніх умовах.

Як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, гарантовано, що у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків.

Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі і дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5, яка проживає з матір'ю ОСОБА_4, тривало і часто хворіє застудними та іншими захворюваннями, тобто має вади фізичного розвитку, що підтверджено належними доказами висновками ЛКК.

При цьому, виходячи зі змісту бланку довідки ЛКК, суд помилково послався на наявність у дитини статусу «дитина-інвалід», що заперечується сторонами і не підтверджується наявними медичними документами. Проте, на думку колегії суддів, таке посилання не вплинуло на правильність висновків суду щодо наявності у позивача права на отримання аліментів у розумінні ч.3 ст.84 СК України.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини у сумі 2000 грн., суд не у повній мірі врахував матеріальний стан відповідача.

З наявних у матеріалах справи документів, а саме податкового повідомлення про прийняття працівника на роботу, копії трудової книжки, трудового договору, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 з 20 жовтня 2015 року працює водієм у ФОП ОСОБА_8, який здійснює вантажоперевезення по Україні, розмір його заробітної плати складає 1400 грн. ОСОБА_9 що відповідач має прихований прибуток є лише припущенням позивача, яке документально не підтверджено.

Інформація, викладена на сайті Ларді-Транс головній сторінці перевізника ОСОБА_8 (https://ru.lardi-trans.com/user/1), не може бути прийнята судом до уваги, оскільки стосується діяльності ФОП ОСОБА_8, а не окремо найманого працівника відповідача ОСОБА_3 Що ж до родинних стосунків (батько син), то це не спростовує наявності між ними договірних відносин.

З урахуванням всіх обставин справи, матеріального становища платника аліментів, наявності аліментних зобовязань по утриманню неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 5-ти років у розмірі 1/8 частини усіх видів доходу відповідача щомісячно, що відповідає положенням ч.1 ст.80 СК України, оскільки останній має регулярний дохід.

Що стосується відмови у стягненні аліментів за минулий час, то доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині є безпідставними.

За загальним правилом, встановленим ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати.

Позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення аліментів за минулий час посилалась на предявлення до суду відповідного позову, який не був своєчасно розглянутий з незалежних від неї причин.

Зокрема, згідно довідки Марїнського районного суду від 08 квітня 2016 року ОСОБА_4 у липні 2014 року подала до суду позовну заяву про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною 4-х років, але у звязку з бойовими діями, які мали місце на той час, позовна заява була зареєстрована вже після відновлення роботи Марїнського районного суду 23 березня 2016 року і ухвалою від 04 квітня 2016 року залишена без розгляду за заявою позивача (т.2 а.с.25-28).

Проте, надані докази не доводять, що не одержання позивачем аліментів з 2014 року мало місце саме у звязку із ухиленням відповідача від їх сплати. Ненадання відповідачем матеріальної допомоги у добровільному порядку, не є ухиленням від сплати аліментів у розумінні ч.2 ст.191 СК України.

З огляду на викладене рішення суду, відповідно до ст.309 ЦПК України, підлягає зміні із стягненням з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 5-ти років у розмірі 1/8 частини усіх видів доходу щомісячно, у звязку з чим апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково. В решті рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга представника позивача - відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 березня 2016 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3) аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 29 вересня 2015 року, до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, пятирічного віку, тобто до 09 червня 2016 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючого І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

ОСОБА_9