Провадження № 2/702/384/16
Справа № 711/2192/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Мазай Н. В.

з секретарем: Ясінською О.А.

сторони: не з»явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про стягнення середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні посилаючись на те, що, він з 25.02.2013 року працював заступником директора з роздрібного бізнесу Черкаської регіональної дирекції ПАТ «Енергобанк». 05.12.2015 року його звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, згідно наказу № 372-о від 27.04.2015 року. Цим наказом передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану частину відпустки - 35 календарних днів. Однак, в порушення ст. 116 КЗпП України в день звільнення йому не було виплачено заробітну плату за відпрацьовані дні за квітень-травень 2015 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільнені на загальну суму 23 764,06 гривень. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року N 4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до ч. 3 п. 25 Постанови Пленум Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" непроведения розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Розрахунок із ним проведено відповідачем 29.12.2015 року. Відтак тримісячний строк слід обраховувати саме з дати проведення фактичного розрахунку відповідачем. Кількість днів затримки розрахунку становить з 06.05.2015 року по 29.12.2015 року 238 днів. Згідно розрахункового листка за травень 2015 року його оклад становить 11 000 грн, обчислення середньої заробітної плати провадитиметься наступним чином: 11000 грн. х 12 міс. = 132 000 грн., 132 000 : 365 к/дн = 361,64 грн. за 1 день, 238 днів * 361,64 грн. = 86 070,32 грн. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 86 070,32 гривень. Просить стягнути з ПАТ «Енергобанк» на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 86 070, 32 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, відповідно до якої свій позов підтримує повністю. В судове засідання з»явитись не може. Просить справу розглядати у його відсутність.

Представники відповідача ПАТ Енергобанк» в судове засідання не з»явилися. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду надіслали додаткові пояснення, згідно яких просять справу розглядати у відсутність представника ПАТ «Енергобанк» та посилаються на те, що ПАТ «Енергобанк» вважає заявлені позовні вимоги необгрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги позивача сформульовані саме, як стягнення з відповідача середньої заробітної плати, що по своїй суті суперечить профільному законодавству зважаючи на особливе правове становище відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Викладені норми, є додатковим підтвердженням того факту, що позовні вимоги не відповідають нормам законодавства та не можуть бути задоволені. В обґрунтування пояснень посилаються на ст. ст. 116,117 КЗпП України На підставі постанови Правління НБУ від 12.02.2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 від 12.02.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати з 13.02.2015 року процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, яку запровадити строком на три місяці з 13.02.2015 року по 12.05.2015 року включно. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.04.2015р. № 93 було продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» по 11.06.2015р. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.06.2015р. № 115 було запровадженопроцедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015 року. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року, № 4452-У1 (далі - Закон) - «Цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкпадів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків». ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації в банку. Відповідно до ч. 8 Перехідних Положень аазначеного Закону вказано - «Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону». Таким чином, для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У відповідності до ч. 1-4, п 1-3 ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на момент звільнення працівника) - зобовязання банку, (зокрема щодо виплати заробітної плаги) викопуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовнмн актами Фонду. На час звільнення позивача, фінансові можливості щодо виплати заробітної плати у ПАТ «Енергобанк» були відсутні. Вищевказана інформація, також викладена у Приписі Державної інспекції України з питань праці №26-99/22100 від 11.02.2016 року. На підставі вищевикладеного, вважають, що в діях відповідача відсутня вина, як один із обовязкових елементів складу правопорушення, та, яка є необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки. Задоволення вимог кредиторів банку в якому запроваджено тимчасову адміністрацію може бути здійснено виключно у процедурі ліквідації банку та в порядку черговості визначеної ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.06.2015 року № 115 було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015 року. Згідно з п. 16 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, шо запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Законуліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов»язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов»язань перед його кредиторами, норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Ст. 36 вказаного Законуврегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладівфізичних осіб»під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до положень пункту 3 ч. 5 ст. 36 даного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки /штрафів, пені/, інших фінансових /економічних/ санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов»язань щодо сплати податків і зборів /обов»язкових платежів/, а також зобов»язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Законуз дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Оскільки на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у ПАТ «Енергобанк» було введено ліквідацію, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, в тому числі і шляхом задоволення позову, аніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладівфізичних осіб»є неможливим Пунктом 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»передбачено, що обмеження встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону не поширюється на зобов»язання банку, щодо виплати крім інших платежів також заробітної плати підпункт 3 ч. 6. Виходячи з викладеного, задоволення вимог кредиторів банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація , може бути здійснено виключно в процедурі ліквідації банку та в порядку черговості, визначеної ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Кошти про стягнення яких позивач звернувся з позовом до суду не є заробітною платою, а тому не може підпадати під дію п. б ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, положення ст. 117 КЗпП Україниможна вважати економічними санкціями щодо відповідача за несвоєчасну виплату заробітної плати, які відповідно до пункту 3 ч. 5 ст. 36 ЗУ « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Аналогічної правової позиції дотримується Апеляційний суд Черкаської області в рішенні від 05.07.2016 року по справі № 22-Ц/793/1255/16 та Верховний суд України в своїй постанові від 13.06.2016 року, яка є обовязковою застосування судами інших інстанції при розгляді справ такої категорії. Просять відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 25.02.2013 року по 05.05.2015 року працював у відповідача на посаді заступника директора з роздрібного бізнесу Черкаської регіональної дирекції ПАТ «Енергобанк» та був звільнений у зв»язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з 05.05.2015 року ( Наказ № 372-о від 27.04.2015 року) ( а.с.5).

Відповідно до розрахункового листка при звільненні позивачу підлягала до виплати заробітна плата за травень 2015 року та інші розрахункові кошти в загальній сумі 24629 гривень 37 копійки (а.с. 6).

Відповідно до платіжного доручення № 33 від 29.12.2015 року частина вказаної суми в розмірі 23764, 06 гривня були виплачені позивачу ОСОБА_1 29.12.2015 року (а.с. 11).

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних» та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 від 12.02.2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати з 13.02.2015 року процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Строки здійснення тимчасової адміністрації продовжувалися Рішеннями виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 93 від 30.04.2015 року по 11.06.2015 року. Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 115 від 12.06.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015 року, яку Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 842 від 26.05.2016 року «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та делегування повноважень ліквідатора продовжено на два роки по 11.06.2018 включно. ( а.с. 114-120).

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов»язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов»язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до положень пункту 3 ч. 5 ст. 36 даного Закону під час тимчасової адміністрації на здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов»язань щодо сплати податків і зборів (обов»язкових платежів), а також зобов»язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Правова позиція з цього питання викладена в Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року ( справа № 6-1123 цс16) і є обов»язковою для застосування судами інших інстанції при розгляді справ такої категорії, згідно ст. 360-7 ЦПК УКраїни.

Оскільки на момент ухвалення судом рішення у ПАТ «Енергобанк» було введено тимчасову адміністрацію, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, в тому числі і шляхом задоволення позову, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим.

Пунктом 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону не поширюється на зобов»язання банку, щодо виплати крім інших платежів також заробітної плати (підпункт 3 ч. 6).

Кошти про стягнення яких ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду не є заробітною платою, а тому не може підпадати під дію п. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, положення ст. 117 КЗпП України можна вважати економічними санкціями щодо відповідача за несвоєчасну виплату заробітної плати, які відповідно до пункту 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюються.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 197, 212-215, 293 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про стягнення середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області через районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя : Н.В. Мазай