Справа №718/150/16-ц
Провадження №2/718/42/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та річних відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобовязання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та річних відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року, з ОСОБА_2 на його користь стягнено заборгованість за договором позики, а саме: основний борг у розмірі 150000 гривень, 1500 гривень судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання вищевказаного рішення суду, 05 листопада 2008 року був виданий виконавчий лист, на підставі якого 10 жовтня 2010 року державним виконавцем відділу ДВС Кіцманського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, щодо примусового виконання рішення про стягнення боргу за договором позики.

Посилається на те, що вказані виконавчі дії тривають по даний час і рішення суду залишається невиконаним, внаслідок чого йому спричинено додаткові втрати від інфляції та знецінення гривні, а тому просив суд з підстав, визначених ст. 625 ЦК України, стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні втрати у сумі 105462,36 гривень та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 32578,85 гривень за період з січня 2013 року по грудень 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та надав суду новий розрахунок втрат від інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми станом на 26 квітня 2016 року.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність, надали суду заперечення на позовну заяву, в якій вказали, що позивач, всупереч вимогам норм права включив до складу грошових зобовязань витрати на оплату судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Крім того, грошові зобовязання, які виникли між сторонами визначені в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобовязання в іноземній валюті, згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а не іноземна валюта, яка була предметом договору.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2008 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено заборгованість за договором позики (в іноземній валюті) у сумі 150000 гривень та судові витрати по справі 1500 гривень судового збору, 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. (а.с. 5)

На виконання вказаного судового рішення 30 вересня 2010 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист по справі №2-3418/08 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 150000 гривень та судові витрати по справі 1500 гривень судового збору, 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. (а.с. 6)

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа знаходиться на виконанні ВДВС Кіцманського РУЮ, що підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження від 18 жовтня 2010 року та від 15 лютого 2012 року. (а.с. 7-8)

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається її грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Проаналізувавши норми ст. ст. 524. 533-535. 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Грошовим зобов'язанням боржника є лише та грошова сума, яка підлягає сплаті кредиторові за викопані роботи, надані послуги, продані товари тощо. Таке зобов'язання в цивільних відносинах іменується основною вимогою (ст. 266 ЦК У країни), основною сумою боргу (ч. З сі 534 ЦК України) або основним зобов'язанням (ч. 6 ст. 261, ст. 548 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами недоговірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Однак, позивач в супереч вимог наведених норм законодавства, включив в суму грошового зобов'язання витрати на оплату судовою збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в сумі 1 530 гривень.

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із несплатою судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 p. № 15-93 «Про систему валютною регулювання і валютною контролю» (далі Декрет №15-93). Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банк) України (далі НБУ) від 30 травня 2007 p. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 650/13923). Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/53-43) та іншими документами.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бутті виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 p. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з рахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Крім цього, представником позивача у судовому засіданні подано новий розрахунок втрат від інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми станом на 26 квітня 2016 року, при цьому не заявлено клопотання щодо зміни розміру позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази доводи та матеріали в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін, наданих в судовому засіданні, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вищенаведене підтверджується належним чином дослідженими доказами по справі.

На підставі викладеного, керуючись: ст. 625 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та річних відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобовязання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк