АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/7399/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- СоколовоїВ.В.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Порше Мобіліті» про визнання недійсними договорів,-

в с т а н о в и л а:

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору № 50002888, укладеного 28 грудня 2011 року між нею та ТОВ « Порше Мобіліті» та визнання недійсним договору застави транспортного засобу № 50002888, укладеного 10 січня 2012 року між нею та ТОВ « Порше Мобіліті». Просила також вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що умови, укладеного між нею та відповідачем кредитного договору, про збільшення розміру платежів з урахуванням курсу долара, який не є валютою кредиту, є незаконними, несправедливими та порушують її права, як споживача кредитних послуг. Невідповідність умов договору вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, п.6 ч.1 ст. 6 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 11, 18 Закону України « Про захист прав споживачів», є підставою для визнання такого договору недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року в позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Порше Мобіліті» про визнання недійсним договору відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 07 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, а саме: п.3, п.4 ч.5 ст. 11, ч.2, 4, 5, 8 ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів», ч.1 та ч.4 ст. 203, ст.. 215, ст.. 1056-1 ЦК України та невірно застосовано ст. 533 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не врахував доводів позивача про те, що, в порушенні вимог Закону України « Про захист прав споживачів», відповідач встановив в кредитному договорі умови зміни процентної ставки із застосуванням до платежів еквіваленту в іноземній валюті ( долар США). Посилаючись в рішенні на принцип свободи договору та добросовісності, на ст.. 533 ЦК України, суд не врахував, що вказані норми матеріального права є загальними та не застосував спеціальне законодавство, яке містить імперативні норми захисту прав споживача від покладених на нього несправедливих обов»язків. Судом не було враховано, що порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до вимог ч.6 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У оспорюваному кредитному договорі максимальний розмір збільшення процентної ставки не зазначено, що є порушенням вимог закону та свідчить про несправедливість вказаних умов кредитного договору, наслідком чого є дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Кредитний договір містить у собі дискримінаційні умови щодо можливості ТОВ « Порше Мобіліті» самостійно, без згоди споживача змінювати проценти в бік збільшення. Збільшений розмір платіжних вимог завдає шкоди споживачу, так як позбавляє його можливості виконувати кредитний договір належним чином, що призводить до втрати споживачем транспортного засобу, який переданий у заставу .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги заперечував посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з дотриманням вимог процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 28 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50002888, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов'язалось надати ОСОБА_2 кредит в розмірі 118 918,00 гривень, що в еквіваленті становить 14 800,00 доларів США, строком 60 місяців зі сплатою 9,90% річних на придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2011 .

Також, 15 січня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір про внесення змін /додаткова угода № І до кредитного договору № 50002888 від 28 грудня 2011 року .

Відповідно до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування (Додаток до кредитного договору), розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору , по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Загальних умов кредитування, термін сплати процентів одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіку погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, сума щомісячного платежу визначається у гривнях та еквівалентна 313,73 доларів США.

Відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, підписанням даних умов позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг, затверджених компанією.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору, 10 січня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 було укладено договір застави транспортного засобу № 50002888, відповідно до умов якого заставодавець ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов'язань заставляє майно, а саме автомобіль: VOLKSWAGEN POLO 1.6. номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, об'єм двигуна: 1598. реєстраційний номер: НОМЕР_3. рік виробництва: 2011, колір сірий.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсними договорів кредиту та застави, суд 1-ї інстанції посилався на те, що вказані договори були укладені між сторонами у повній відповідності з вимогами закону і підстав для визнання їх недійсними немає.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд першої інстанції вірно послався в рішенні на те, що, підписавши кредитний договір, позивач погодився з усіма його умовами, а отже, і з валютними ризиками, які виникають через застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку. Саме при підписанні договору позивач був попереджений про дані ризики.

Зі змісту п.9.5 Загальних умов кредитування вбачається, що підписанням Загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що ТОВ « Порше Мобіліті» належним чином ознайомило ОСОБА_2 з інформацією, передбаченою ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів».

Відповідно до вимог п. 9.6. Загальних умов кредитування позивальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника та умови надання додаткових фінансових послуг, пов»язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналізуючи вказані вимоги закону, суд обґрунтовано посилався на те, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Положеннями ч. 1ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою. п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, доводи та заперечення, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення договору і необхідних для чинності цього правочину. При підписанні спірного кредитного договору позивач погодилася з його умовами та не заперечувала проти надання кредиту у валюті кредитування для придбання транспортного засобу, факт отримання кредитних коштів не заперечується позивачем, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по кредитному договору, підстав для визнання положень кредитного договору несправедливими, також не встановлено, графік погашення кредиту був погоджений з позивачем.

Відповідно до ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що в договорі відповідач в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час змінювати процентну ставку, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених в судовому засіданні доказах з огляду на наступне.

Відповідно до умов кредитного договору процентна ставка є змінною та становить 9,90 % річних.

Згідно п. 2.4. кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіка погашення кредиту. Процент нараховується на еквівалент Суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка погашення кредиту.

Відповідач не змінював самостійно розмір щомісячного платежу із еквіваленту 313,73 дол. США. на суму, що складає у еквіваленті 393,00 дол. США. Між сторонами була погоджена та укладена додаткова угода №1 від 15.01.2013 року до кредитного договору №50002888 від 28.12.2011 року. Відповідно до додаткової угоди №1, цільовим призначенням додаткового кредиту є сплата страхових платежів до договору страхування. Разом із додатковою угодою №1 сторони погодили новий Графік погашення кредиту відповідно до якого позивач і здійснює щомісячні платежі. .Відповідно графіку погашення кредиту сума щомісячного платежу визначається у гривнях та є еквівалентною 393,00 дол. США.

Крім того, відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування ОСОБА_2 сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; для розрахунку використовується обмінний курс чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка. Загальний розмір щомісячного платежу встановлено у графіку погашення кредиту. Протягом усього часу дії договору розмір щомісячного платежу, що підлягає сплаті у погашення кредиту є незмінним та становить еквівалент 393,00 дол. США за обмінним курсом, що є чинний на робочий день, що передує дню виставлення рахунку.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що, в порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачці, як споживачу фінансових послуг, не було надано інформації щодо детального розпису сукупної вартості кредиту з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Позивачка визначає сукупну вартість кредиту, як загальну суму коштів, яку боржник повинен сплатити кредиторові за ввесь час існування кредитних правовідносин, враховуючи суму кредиту.

Проте, сукупна вартість кредиту, в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», це вартість послуг, пов'язаних з укладенням кредитного договору та обслуговуванням кредиту протягом усього часу існування відносин між кредитором та боржником, плата за користування кредитом. Графіком погашення кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору № 50002888 від 28.12.2011 року передбачено вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору та орієнтована сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової вартості за кредитом (сторінка 2 графіку погашення кредиту). Крім того, дані, наведені на другій сторінці графіку погашення кредиту, не включають витрати на вчинення нотаріальних дій при посвідченні договору, про що також зазначено у графіку погашення кредиту.

На ст. 3 графіку погашення кредиту позичальнику повідомляється, що для цілей розрахунку орієнтованої сукупної вартості послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням Кредитного договору не береться до уваги витрати, що виникають у зв'язку з державною реєстрацією транспортного засобу відповідними підрозділами Державтоінспекції або іншим повноважним органом відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі, але не виключно збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а також страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки такі витрати не пов'язані з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору.

Суд дійшов вірного висновку про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» дотримано принципу добросовісності, оскільки сторони в п. 1.3 Загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. Крім того, положення п. 1.3.2 Загальних умов кредитування не позбавляють позивачку права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінногокурсу.

Обґрунтованою є відмова суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору застави транспортного засобу № 50002888 від 10.01.2012 року з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов»язання ( вимоги) недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Так як суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору № 50002888, укладеного 28 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», то, відповідно, відсутні підстави для визнання недійсним договору застави транспортного засобу № 50002888 від 10.01.2012 року, укладеного на забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: