АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/676/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2632/16Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю представника позивача ОСОБА_1 .

Представника відповідача Марискіної О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2016 року ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії звернулося в суд із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 зареєстрований у Кременчуцькій філії ПАТ "Полтаваобленерго", як споживач послуг з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання та централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , по особистому рахунку № НОМЕР_1 .

Станом на 20.04.2016 року за відповідачем рахується заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання, спожиті в період з 01.03.2013 року по 01.03.2016 року на загальну суму 8369 грн. 12 коп., із них: 6261 грн. 09 коп. - сума боргу за централізоване опалення; 2108 грн. 03 коп. - сума боргу за гаряче водопостачання.

Раніше до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області подавалась заява про видачу судового наказу, який було видано 19.12.2013 року. Ухвалою цього ж суду від 17.12.2015 року вище вказаний судовий наказ був скасований відповідно до ст.106 ЦПК України.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив задовольнити його вимоги та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 8369 грн. 12 коп. та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1378 грн. 00 коп.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржив ОСОБА_2 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу ПАТ «Полтаваобленерго» в особі представника Шамрай О.О. просить рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 дійсно допустив порушення своїх зобов`язань по оплаті наданих йому послуг, а, оскільки про порушення свого права позивач дізнався лише 21 лютого 2013 року і звертався за видачею судового наказу, то строк позовної давності не є пропущеним.

Однак, колегія суддів не може погодитися з даним висновком суду.

Відповідно до п.6 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998 року з подальшими змінами, ветеранам військової служби надається пільга у вигляді 50-відсоткової знижки плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги).

Статтею 9 зазначеного вище Закону передбачено, що витрати, пов`язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалося представниками сторін, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і, починаючи з 01.03.2013 року по 01.03.2016 року, щомісячно і в повному обсязі своєчасно сплачує вартість наданих йому позивачем послуг з теплопостачання та централізованого опалення (а.с.31-41).

Фактично борг перед позивачем у нього виник за період з 01.01.2003 року по 01.01.2013 року, оскільки ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії за даний період нараховувало ОСОБА_2 послуги у розмірі 50% як особі зі статусом «ветеран військової служби», хоча на той час він не мав відповідного статусу. Даний факт підтверджується розрахунком позивача (а.с.4), і це не заперечували в суді апеляційної інстанції представники обох сторін.

Крім того, згідно довідки управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 21.02.2013 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_2 не підтверджено статус «ветеран військової служби» та рекомендовано провести корегування сум за надані комунальні послуги, починаючи з 01.01.2003 року по 01.01.2013 року (а.с.44).

Отже, висновок місцевого суду про виникнення у відповідача заборгованості за період з 01.03.2013 року по 01.03.2016 року є помилковим.

За положеннями ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 260 ЦК України передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Беручи до уваги, встановлені обставини справи та наведені вище норми закону, зважаючи, на те, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляв про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, що підтверджується відповідною заявою, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог ВАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії необхідно відмовити у зв`язку з пропуском останнім строку позовної давності.

При цьому, колегія суддів не приймає твердження позивача про переривання строку давності видачею Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області 19.12.2013 року судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 9552 грн.60 коп. за надані послуги, оскільки згідно заяви про видачу судового наказу вбачається, що борг було нараховано за період з 01.03.2013 року по 31.10.2013 року і дана сума не співпадає з визначеною у позовній заяві сумою боргу (а.с.109).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за пропуском строку давності.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірно: