АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

04 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визначення місця проживання дитини та порядку участі батька у виховані дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_9 про визначення місця проживання дитини та порядку участі батька у виховані дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу для подачі до належного суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої вказала, що ухвала суду постановлена без повного вивчення матеріалів справи та з порушенням норм процесуального права у зв'язку з чим просила її скасувати.

Вказувала, що оскільки вона та дитина є громадянами України, проживають на території України та зареєстровані у Дніпровському районі м. Києва, справа підсудна Дніпровському районному суду м. Києва.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній, просили задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі є громадянином Латвійської республіки, в якій і проживає.

Відповідно до ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки відповідач є громадянином Латвійської Республіки, то на підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», дана справа є справою з іноземним елементом.

Отже при вирішенні судом питання про підсудність справи враховується положення не лише ЦПК України, а й Закону України «Про міжнародне приватне право» та договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу в цивільних справах.

Частиною 2 ст. 2 ЦПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

В пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» № 24-754/0/4- 13 від 16.05.2013 року вказується, що джерела правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна.

В пункті 4 згаданого листа зазначається, що вирішуючи питання про підсудність цивільних справ з іноземним елементом, судам слід враховувати не тільки норми внутрішньодержавного права, але й колізійні норми, які містяться в конвенціях і двосторонніх договорах України та інших держав про правову допомогу.

Між Україною та Латвійською Республікою підписано Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах від 23.03.1995 року, який ратифікований Законом України N 452-95вр від 22.11.1995 року «Про ратифікацію договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини», який набрав чинності 12.07.1996 року і містить спеціальні норми про підсудність справ стосовно правовідносин між батьками та дітьми.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Договору якщо місце проживання будь-кого з батьків та дітей знаходиться на території другої Договірної Сторони, то правовідносини між ними визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є дитина.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що малолітній ОСОБА_6 проживає на території України, та є громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України № 1063/2016 від 23 червня 2016 року.

Крім цього, слід зазначити, що Україна та Латвійська Республіка також ратифікували Гаазьку Конвенцію про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 листопада 1996 року, яка встановлює правила для визначення юрисдикції судових органів, у тому числі у справах про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 5 даної Конвенції судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

Отже, Гаазька Конвенція та Договір про правову допомогу з Латвійською республікою встановлюють не лише компетенцію українського суду, а й територіальну підсудність справи місцевому суду за місцем проживання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_6 разом з матір'ю проживає в Дніпровському районі м. Києва.

Згідно довідки № від 24.05.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, а фактичне місце проживання позивача є АДРЕСА_2 що відноситься до території Дніпровського району м. Києва.

Отже, дана справа підсудна Дніпровському районному суду м. Києва відповідно до правил підсудності, визначених у Договорі про правову допомогу в цивільних справах між Україною та Латвійською Республікою, який має преорітетну дію над нормами ЦПК України.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року - скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/10616/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11364/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.