Справа № 524/594/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Савічева В.О.

при секретарі Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійсним договору іпотеки та про визнання такими, що відсутні майнові права на житлові квартири та нежитлові приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійсним договору іпотеки та про визнання такими, що відсутні майнові права на житлові квартири та нежитлові приміщення, зазначаючи, що 13 вересня 2007 року між ним, ОСОБА_1, та Акціонерним товариством ОСОБА_3 Аваль, було укладено Кредитний договір № 014/0014/74/89183, згідно пунктів 1.1.- 2.1. якого ОСОБА_3 надавав Позивачу кредит на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості для будівництва квартири за адресою: м. Кременчук, мікрорайон, 304, б. 16, кв.107. У подальшому Кредитний договір змінювався та доповнювався відповідними додатковими угодами.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір іпотеки №014/0014/74/89183 від 14.09.2007 р., зареєстрований в реєстрі за № 4858, предметом якого була застава майнових прав на квартиру за адресою: м. Кременчук, мікрорайон, 304, б. 16, кв.107.

У червні 2015 року Відповідач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука, Полтавської області з позовом до Позивача про стягнення заборгованості за кредитом (справа № 524/5888/14-ц).

Таким чином, Позивач дізнався про порушення його прав.

Позивач зазначає, що поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у законі України Про іпотеку були відсутні.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були включені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008р. №800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України "Про іпотеку".

З огляду на викладене позивач вважає, що слід дійти висновку про те, що 14.09.2007 року під час укладення ОСОБА_4 договору були порушені положення статті 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

Враховуючи це позивач просив у суду визнати недійсним, з моменту укладення, договір іпотеки № 014/0014/74/89183 від 14 вересня 2007 року, що був укладений між Акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 4858 від 14 вересня 2007 року та визнати такими, що відсутні майнові права Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» на квартиру що знаходиться за адресою: місто Кременчук, мікрорайон, 304, б. 16АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач та його представник- Гонтар В.М. позов підтримали та просили задовольнити. Надали пояснення в межах позову та пояснень поданих на заперечення Відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. До справи подав заперечення в яких зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, просив застосувати до вимог позивача позовну давність. Справу просив розглядати без його участі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши заперечення відповідача та надавши належну оцінку доказам наявним в матеріалах справи-суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи-13 вересня 2007 року між позивачем ОСОБА_1, та Акціонерним товариством ОСОБА_3 Аваль, було укладено Кредитний договір № 014/0014/74/89183, згідно пунктів 1.1.- 2.1. якого ОСОБА_3 надавав Позивачу кредит на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості для будівництва квартири за адресою: м. Кременчук, мікрорайон, 304, б. 16, кв.107. У подальшому Кредитний договір змінювався та доповнювався відповідними додатковими угодами.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір іпотеки №014/0014/74/89183 від 14.09.2007 р., зареєстрований в реєстрі за № 4858, предметом якого була застава майнових прав на квартиру за адресою: м. Кременчук, мікрорайон, 304, б. 16, кв.107.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадку, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України - «на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів».

Моментом набуття права власності на майнові права є момент, визначений відповідним правочином. Правочин, який визначає наявність у набувача відповідних майнових прав, відмінних від права власності (тобто відсутність сукупності прав: володіння, користування та розпорядження), в тому числі і права вимоги до контрагента (Відповідача) є правочином, якій встановлює право власності на майнові права.

Відповідно до ч. 1. ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1. ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1. ст. 319 Цивільного кодексу України, власник (Інвестор) володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1. ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визначено будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Відповідно до ч. 1. ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 Цивільного кодексу України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Під іпотекою, відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», слід розуміти вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою виникнення іпотеки є договір, закон або рішення суду (ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). ОСОБА_4 договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) встановлено вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Так предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були включені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008р. №800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України "Про іпотеку".

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що 14.09.2007 року під час укладення ОСОБА_4 договору були порушені положення статті 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки.

Аналогічна правова позиція щодо неправомірності передачі в іпотеку майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва за іпотечним договором, укладеним до внесення відповідних змін до статті 5 Закону України "Про іпотеку", висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 квітня 2013р. у справі №6-8цс13.

Відтак, під час укладення оспорюваного договору іпотеки існували обставини, які унеможливлювали його укладання, які були проігноровані його сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, оспорюваний позивачем ОСОБА_4 договір суперечить актам цивільного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Тому, суд вважає обґрунтованою похідну від основної, вимогу про визнання такими, що відсутні, майнових прав на житлові квартири та нежитлові приміщення у будинку № 37 по кварталу 278 що у м. Кременчуці, Полтавської області.

Відтак, проаналізувавши заперечення Відповідача в частині в якій він вважає необгрунтованими посилання позивача на невідповідність Закону України Про іпотеку укладеного іпотечого договору-суд робить висновок про необхідність вважати доводи заперечення Відповідача такими, що не знайшли свого підтвердження.

Надаючи оцінку заяві відповідача про застосування до вимог позивача строків позовної давності суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу визначено ст. 256 Цивільного кодексу України як позовна давність.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оспорюваний договір був укладений 14.09.2007 року. Але, про порушення його майнових прав на вищеназваний об'єкт нерухомості шляхом передання їх в іпотеку Відповідачу за ОСОБА_4 договором Позивачу стало відомо пізніше.

Так, з матеріалів справи та з пояснень позивача і його представника вбачається, що у червні 2015 року Відповідач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука, Полтавської області із позовом до Позивача про стягнення боргу за Кредитним договором в забезпечення виконання якого було укладено спірний договір іпотеки.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає обгрунтованим твердження позивача про те, що перебіг позовної давності для його звернення з даним позовом розпочався у червні 2015 року, тобто тоді, коли Позивач довідався про прийняття Автозаводським районним судом м. Кременчука, Полтавської області рішення по вищезгаданій справі, а отже, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

В своїх поясненнях на заперечення відповідача в частині застосування строків позовної давності позивач також зазначив, що згідно ст. 261 ЦК України, - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно іпотечного договору зобов'язання щодо повернення суми кредиту позивачем мало бути виконано до 13.09.2017 року, тому позивач вважає, що строк позовної давності мав би розпочати свій перебіг саме з цієї дати та не є пропущеним.

В той же час позивач зазначає, що відповідач змінив в односторонньому порядку строк виконання зобов'язання надіславши на його адресу наприкінці травня 2014 року повідомлення про дострокове виконання кредитного та іпотечного договорів. В подальшому, за позовом Банку суд достроково стягнув з позивача суму заборгованості за кредитом.

Тобто, з огляду на те, що повідомлення про необхідність дострокового виконання договору кредиту та іпотечного договору позивач отримав наприкінці травня 2014 року (25 травня 2014 року)-саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, а Позивач вважає, що довідався про порушення свого права.

Суд, відхиляє такі доводи позивача, оскільки вважає, що строк позовної давності розпочався з моменту, коли він дізнався про існування справи за позовом до нього банку про стягнення заборгованості.

Враховуючи, те, що суд прийшов до висновку про те, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду з позовом-не підлягає розгляду клопотання позивача про визнання таким, що пропущений з поважних причин строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та вважає за необхідне визнати недійсним, з моменту укладення, договір іпотеки № 014/0014/74/89183 від 14 вересня 2007 року, що був укладений між Акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 4858 від 14 вересня 2007 року та визнати такими, що відсутні майнові права Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» на квартиру що знаходиться за адресою: місто Кременчук, мікрорайон, 304, б. 16АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 190, 215, 216, 256, 257, 261, 386, 391 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладання спірного договору), ст. ст. 14, 57-59, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про визнання недійсним договору іпотеки та про визнання такими, що відсутні майнові права на житлові квартири та нежитлові приміщення - задовольнити.

Визнати недійсним, з моменту укладення, договір іпотеки № 014/0014/74/89183 від 14 вересня 2007 року, що був укладений між Акціонерним товариством «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 4858 від 14 вересня 2007 року.

Визнати такими, що відсутні майнові права Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» на квартиру що знаходиться за адресою: місто Кременчук, мікрорайон, 304, б. 16АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: