АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А.І.

суддів: Винту Ю.М., Лисака І.Н.

секретар: Шерівська Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» третя особа ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 23.02.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CVSNGA00000013, згідно умов якого відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в сумі 18000 євро на строк до 21.02.2017 року.

____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/642/2016 р. Головуючий у І інстанції:Олексюк Т.І.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Зобов'язання за кредитним договором належним чином відповідачем ОСОБА_1 не виконується і станом на 14.01.2015 року заборгованість становить 11358,62 євро, з яких: 9473,83 євро заборгованість за кредитом, 1027,79 євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 304,00 євро - заборгованість по комісії, 553,00 євро - пеня за несвоєчасність виконання юбов'язань.

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення 23.02.2007року договорів поруки із ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст. 610,554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Просило стягнути солідарно з відповідачів загальну суму заборгованості по курсу 18,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.01.2015 року (на день пред'явлення позову) в сумі 211043,16 гривень та витрати по сплаті судового збору.

В свою чергу представник відповідачів ОСОБА_5, який виступає в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки недійсними.

Свої вимоги мотивував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 23.02.2007 року укладений кредитний договір на споживчі цілі - на лікування.

17 квітня 2013року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 23.02.2007 року, та в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташовані в АДРЕСА_3

Вважав, що укладений 23.02.2007 року кредитний договір не містить відомостей щодо детального розпису сукупної вартості кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань, графік погашення кредиту не складався; графік платежів не містить відомостей (згідно з строковістю, зазначеною у договорі) у розмірі погашення основного боргу, вартості сплати всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом; кредитний договір та додаткова угода містять несправедливі по відношенню до споживача умови, тому, з підстав, передбачених ст.ст. 203, 207, 208. 2 5 216,236,509, 548, 1054,1055 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19,21 Закону України «Про захист прав споживачів», просив визнати кредитний договір від 23.02.2007 року, та додаткову угоду від 17.04.2013 року до кредитного договору недійсними, і, як похідні від кредитного договору договір іпотеки від 23.02.2007 року, договір поруки від 23.02.2007 року, укладений із ОСОБА_2, договір поруки від 17.04.2013 року укладений із ОСОБА_4 недійсними.

Також ОСОБА_5, який виступає в інтересах ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим, оскільки їй стало відомо, що 17.04.2013 року ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, внаслідок чого змінились істотні умови, зокрема збільшилась сукупна вартість кредиту, збільшився строк користування кредитом, а отже збільшився і обсяг відповідальності. Згідно п.13 договору поруки зміни і доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін, з підстав передбачений ч.1 ст.559 ЦК України просив визнати припиненим укладений із ОСОБА_3 23.02.2007 року договір поруки.

Рішенням Кіцманськогорайонного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 10805,62 євро, та 10274,74 гривні та 2110,43 гривні у відшкодуванні понесених по справі витрат по сплаті судового збору. Зустрічний позов ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір поруки припиненим. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договорів поруки та договору іпотеки недійснимвідмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що незаконність та необґрунтованість рішення суду полягає в неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та порушенні судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позову та визнати недійсними кредитний договір, договір іпотеки, та договір поруки.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що в умовах кредитного договору від 23.02.2007 року не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту однак суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність детального розпису вартості кредиту, а також те, що банком надано окремий письмовий документ з детальним розписом вартості кредиту для споживача.

Також зазначає, що судом першої інстанції не вірно встановлено, що банком перед укладенням кредитного договору надано ОСОБА_1, в письмовій формі повну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 23.02.2007 року укладений Кредитний договір № CVSNGA00000013, за яким останньому надано кредит в сумі 18000 євро на цілі: лікування та 2050 євро на сплату страхових платежів, на умовах сплати процентів у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк по 21.02.2017 року (п.7.1. кредитного договору).Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення 23.02.2007 року договорів поруки із ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

17 квітня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № CVSNGA00000013 від 23.02.2007 року. За змістом додаткової угоди п.7.1 кредитного договору зазначено строк виконання зобов'язання по 25.04.2019 року та цього ж дня між банком та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладені договори поруки. При укладенні 17.04.2013 року додаткової угоди поручитель ОСОБА_3 не повідомлялася.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що дія поруки ОСОБА_3 припинилась, тому відсутні підстави для задоволення заявлених до поручителя ОСОБА_3 вимог та наявні підстави для визнання таким, що припинив дію укладений із нею договір поруки.

У зв'язку із неналежним виконанням умов договору станом на 14.01.2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 11358,62 євро.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Посилання апелянта на те, що в умовах кредитного договору від 23.02.2007 року не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, а також те, що банком перед укладенням кредитного договору не надано ОСОБА_1, в письмовій формі повну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, є необґрунтованими та безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що згідно п.6.5. кредитного договору детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п.6.2, 7.1 цього договору, з якого випливає, що банком надано детальну інформацію щодо умов кредитування, а саме в п.7.1 кредитного договору чітко зазначено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 23 лютого 2007 року по 21 лютого 2017 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії, у розмірі 18000 євро на наступні цілі: на лікування, а також у розмірі 2050 євро на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3.,2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2.даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 24 число кожного місяця.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що сторони відповідно до положень ст. ст. 627,628,638 ЦК України шляхом вільного волевиявлення в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в кредитному договорі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 не доведено, що спірний кредитний договір містить умови, які є несправедливими та такими, що містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін і не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», не надано доказів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови як кредитного договору, так і додаткової до нього yгоди на момент укладення були погоджені сторонами, тому відсутні підстави для визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Однак, в порушення вимог ст. 554 ЦК України, судом першої інстанції при частковому задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, керувався тим, що позичальник і поручителі належним чином не виконали грошових зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки й не повернули суму кредитної заборгованості, а тому неправомірно стягнув суму боргу з відповідачів солідарно.

Ч.2 ст.554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Умовами договорів поруки передбачено також право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджується з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що судове рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 11358,62 євро та 2110,43 гривень слід змінити. Сума заборгованості, встановлена судом першої інстанції, підлягає стягненню солідарно з боржника ОСОБА_1, і поручителя ОСОБА_2, а також окремо з цього ж боржника і поручителя ОСОБА_4.

В силу ст..88 ЦПК України, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволення судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вищезазначеного не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення судових витрат солідарно, тому в частині покладення на відповідачів солідарної відповідальності за судові витрати у справі колегія суддів не погоджується, оскільки відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

За відсутності таких умов, рішення в зазначеній частині слід змінити та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі по 703,48 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1, та з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, жительки м. Кіцмань, вул. Пушкіна,36 Чернівецької області , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»заборгованість за кредитним договором № CVSNGA00000013 від 23.02.2007 року у розмірі 11358,62 євро.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, жителя АДРЕСА_1, та з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, жителя АДРЕСА_2 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»заборгованість за кредитним договором № CVSNGA00000013 від 23.02.2007 року у розмірі 11358,62 євро.

Стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на відшкодування сплаченого судового збору по 703,48 грн., з кожного.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: