Справа № 583/264/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Верес М.Ф.

при секретарі Чепура В.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сервісного центру № 5943 ОСОБА_4 Сервісного Центру МВС України в Сумській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 огли, ОСОБА_4 сервісного центру МВС в Сумській області, Рубіжанського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Луганській області про визнання права власності на майно, -

Встановив :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 сервісного центру № 5943 ОСОБА_4 Сервісного Центру МВС України в Сумській області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 огли, ОСОБА_4 сервісного центру МВС в Сумській області, Рубіжанського відділу поліції Головного управління Національнорї поліції у Луганській області про визнання права власності на майно.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 03 грудня 2015 року придбав у ОСОБА_8 автомобіль марки «Крайслер 300 С» державний транзитний номерний знак 21 АО 8818. Так як власником автомобіля відповідно до Свідоцтва про реєстрацію являвся ОСОБА_9 ОСОБА_10 огли, у якого ОСОБА_8 придбав автомобіль, про що мається письмова розписка, то власник ОСОБА_9 надав ОСОБА_8 генеральну довіреність з правом продажу даного автомобіля. З ОСОБА_8 він уклав договір доручення, щоб поставити придбаний автомобіль на облік і отримати вже нове Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, де б власником був зазначений він. 03.12.2015 року даний автомобіль був знятий з обліку в м. Харкові для продажу на території іншої області. 17.12.2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на території ОСОБА_3 сервісного центру РСТ МВС України в Сумській області, що по вул. Київській, 164 в м. Охтирка Сумської області повідомили, що на їх думку автомобіль знаходиться у позивача незаконно, боржник, який продав транспортний засіб, винен гроші та, що в них мається доручення від імені колишнього власника ОСОБА_7. 17.12.2015 року в ході огляду місця події був тимчасово вилучений вищевказаний транспортний засіб. Ухвалою суду від 12.01.2016 року транспортний засіб було повернуто, однак в реєстрації транспортного засобу ОСОБА_3 сервісним центром РСТ МВС України в Сумській області йому було відмовлено. Просить суд визнати односторонній правочин, яким є Довіреність, видана ОСОБА_8, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_9 ОСОБА_10, на імя ОСОБА_1 щодо володіння, користування і розпорядження, транспортним засобом марки «Крайслер-300 С» державний транзитний номерний знак 21АО8818 удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Крайслер 300 С» державний транзитний номерний знак 21АО8818. Визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Крайслер-300 С», 2008 року випуску, державний транзитний номерний знак 21АО8818, номер кузову (шасі) 1СЗН8В3R78Y119070. Зобовязати відповідача ОСОБА_3 сервісний центр № НОМЕР_1 МВС України в Сумській області поставити на облік та видати Свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу з зазначенням власника ОСОБА_1. Зняти арешт з даного автомобіля.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали повністю та просили задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 сервісний центр МВС в Сумській області надали заперечення проти позову, зазначивши, що ОСОБА_3 сервісним центром МВС в Сумській області права позивача не порушено. У разі визнання в судовому порядку права власності на спірний транспортний засіб та за умови відсутності запису про перебування транспортного засобу в розшуку, у ОСОБА_3 сервісного центру № НОМЕР_2 МВС в Сумській області, без застосування зобовязального характеру, при вказаних умовах, виникнуть правові підстави реєстрації транспортного засобу за позивачем.

Представник відповідача ТСЦ № 5943 ОСОБА_4 сервісного центру МВС у Сумській області надав суду письмову заяву, про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 огли та представники відповідачів ОСОБА_3 сервісного центру № НОМЕР_1 МВС України в Сумській області, ОСОБА_4 сервісного центру МВС в Сумській області, Рубіжанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, будучи увідомленими про час та місце розгляду справи належним чином через засоби масової інформації, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши позивача, його представника та свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Особа, яка вважає, що її право чи інтерес порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких передбачений ст.16 ЦК України, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що згідно довіреності на право користування та розпорядження від 02.12.2015 року ОСОБА_9 ОСОБА_10 огли передав ОСОБА_8 автомобіль «CHRYSLER 300 С», 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № 1 СЗН8В3R78Y119070, тип ТЗ легковий седан В, реєстраційний номер НОМЕР_3. (а.с.9).

Відповідно до розписки від 02.12.2015 року ОСОБА_9 ОСОБА_11 продав ОСОБА_8 автомобіль «CHRYSLER 300 С», реєстраційний номер НОМЕР_3 та отримав від ОСОБА_8 11900 доларів США. (а.с. 11).

Згідно довіреності на право користування та розпорядженнявід 03.12.2015 року ОСОБА_8, що діє за довіреністю ОСОБА_9 ОСОБА_10, передав позивачу ОСОБА_1 автомобіль «CHRYSLER 300 С», 2008 року випуску, двигун обємом 2736, шасі (кузов, рама) № 1 СЗН8В3R78Y119070, тип ТЗ загальний легковий седан В, реєстраційний номер НОМЕР_3 зданий, який перебував на обліку у Центрі ДАІ 6301 з 30.07.2015 року до 03.12.2015 року і був знятий з нього для реалізації в межах України, транзитний номер 21АО8818, свідоцтво про реєстрацію ТЗ СХТ № 275001 від 30.07.2015 року. (а.с.10).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.01.2016 року зобовязано слідчого Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 повернути тимчасово вилучені 17.12.2015 року автомобіль «CHRYSLER 300 С», державний транзитний номерний знак 21АО8818 разом з ключами від нього та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на відповідальне зберігання під зберігальну розписку. (а.с.16).

З письмової заяви ОСОБА_8, посвідченої 16.03.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13, вбачається, що відповідач ОСОБА_8 позовні вимоги визнав повністю, просив задовольнити в повному обсязі та підтвердив, що дійсно 03.12.2015 року уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме : автомобіля марки «Крайслер-300 С», державний транзитний номерний знак 21АО8818, який вже був знятий з реєстраційного обліку у Сервісному центрі м. Харкова, перевірений по всім базам ДАІ та МВС на обтяження, будь-яких відомостей про обмеження для укладення договору не було. Він передав покупцю ОСОБА_1 транспортний засіб «Крайслер-300 С» державний транзитний номерний знак 21АО8818, комплект ключів від нього, надав Свідоцтво про реєстрацію і всі документи від Сервісного центру МВС, а саме : облікову картку, доручення від ОСОБА_9 ОСОБА_10 про те, що має право вчиняти будь-які правочини щодо розпорядження вказаним автомобілем, в тому числі право продажу третім особам. Крім того, відповідач ОСОБА_8 підтвердив, що отримав за автомобіль гроші в сумі 312500 гривень, як продавець, а ОСОБА_1 отримав автомобіль, як покупець, тобто між ним та ОСОБА_1 були фактично виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу транспортного засобу. Підтвердив також те, що між ними відбувся саме цей правочин, але так як оформлення відбувалось за його рахунок, ОСОБА_8 вирішив зекономити і підписати довіреність на покупця ОСОБА_1, так як він бажав зареєструвати вказаний автомобіль за місцем свого проживання і отримати нове Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, де б було зазначено, що саме він є власником транспортного засобу. Тому, у приватного нотаріуса він оформив довіреність, але фактично приховав цим укладений між сторонами договір купівлі-продажу.(а.с. 51).

Відповідності до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р., «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Крім того, Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, нормативних актів законодавства України та судової практики, в дійсності між позивачем та відповідачем був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого відповідач передав позивачу у власність автомобіль, а він прийняв автомобіль та сплатив за нього погоджену з ним грошову суму коштів.

З наведеного вбачається, що жодна із сторін спору, зокрема видаючи довіреність, не мала на меті вчинити дію, яка б передбачала виникнення відносин представництва, оскільки між позивачем та відповідачем ОСОБА_8 виникли відносини з приводу купівлі-продажу, які також вказують на оплатність отримання автомобіля у всіх випадках видачі довіреності.

Довіреність була видана ОСОБА_8 з метою зекономити кошти на оформлення документів та так як ОСОБА_1 бажав зареєструвати вказаний автомобіль за місцем свого проживання і отримати нове Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, де б було зазначено, що саме він є власником транспортного засобу. Тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю як правочином обидві сторони свідомо документально оформили її, але насправді між ними були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч.1 та 2 ст.205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч.1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З огляду на положення ч.1 ст.207 ЦК України наявність письмових документів, які свідчать про волю сторін на відчуження автомобіля, та застосування до правовідносин сторін порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою КМ від 11.11.2009 №1200 (який поширюється на субєктів господарювання у сфері оптової чи роздрібної торгівлі), суд дійшов висновку про укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо спірного автомобіля.

Як випливає з вищенаведеного та зі змісту самої довіреності, позивачу були передані відповідачем всі повноваження власника, в тому числі ті, що пов'язані з розпорядженням автомобіля, з правом продажу, міни, оренди, найму, позички, доручення, страхування, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину купівлі-продажу автомобіля.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Аналогічна позиція міститься в абз.1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9, яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦКУ, саме на момент вчинення правочину.

Крім того, у відповідності до Узагальнення Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2008 року, зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах). У ст. 203 ЦК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що позивачем було надано достатньо належних та допустимих доказів щодо наявності укладеного між сторонами удаваного правочину та змістом якого є договір купівлі-продажу автомобіля, в такому випадку відносини сторін регулюються правилами такого правочину, які сторони насправді вчинили.

Верховний суд України, який в п. 25 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9 роз'яснив, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Судом встановлено, що в дійсності між ОСОБА_8 (продавцем) з одного боку, та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу «Крайслер-300 С» державний транзитний номерний знак 21АО8818, так як позивач передав кошти ОСОБА_8, а останній в свою чергу передав позивачу транспортний засіб та документи на нього, з наведеної норми закону слідує, що між ними 03.12.2015 року було укладено договір купівлі-продажу.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про визнання одностороннього правочину, яким є Довіреність, видана ОСОБА_8, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_9 ОСОБА_10, на імя ОСОБА_1 щодо володіння, користування і розпорядження, транспортним засобом марки «Крайслер-300 С» державний транзитний номерний знак 21АО8818 удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Крайслер 300 С» державний транзитний номерний знак 21АО8818, підлягають задоволенню.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів, а перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Торгівля транспортними засобами, що були в експлуатації здійснюється відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року №1200.

Відповідно до облікової картки № 78094089 від 03.12.2015 року легковий автомобіль/седан-В марки «CHRYSLER 300 С», № кузова 1 СЗН8В3R78Y119070, № двигуна 8Y119070, маса повна 2170 кг, маса власна 1492 кг, обєм двигуна 2736, 2008 року випуску, сірого кольору 03.12.2015 року знятий з обліку для реалізації, виданий знак для разових поїздок 21АО8818. (а.с.13).

Для набуття права власності на автомобіль передбачена законом певна процедура оформлення документів на автомобіль. Позивачем дотримана процедура оформлення документів на автомобіль.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що власником спірного автомобіля є являється саме позивач, а тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «Крайслер-300 С», 2008 року випуску, державний транзитний номерний знак 21АО8818, номер кузову (шасі) 1СЗН8В3R78Y119070, також підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором.

У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається, як зазначено у ч. 1 ст. 10 Закону, його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право на таке рухоме майно без обтяжень.

Частинами 1 і 2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що взаємні права та обовязки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом.

З огляду на перелічені норми Закону позивач є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки на момент його придбання у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про його обтяження не було. Тому позивача слід вважати таким, що набув право власності на спірне майно без обтяжень.

Згідно картки угону автомобіль марки «CHRYSLER 300 С», державний номер 21АО8818, № кузова 1 СЗН8В3R78Y119070, № двигуна 8Y119070, сірого кольору значиться в розшуку Рубіжанським МВ ГУМВС у Луганській області. (а.с.57).

Як підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, що 17.12.2015 року перебував у складі слідчо-оперативної групи, від в.о. начальника ТСЦ № 5943 ОСОБА_4 сервісного центру МВС у Сумській області ОСОБА_14, якого інформував Рубіжанський Відділ поліції, надійшло повідомлення, що транспортний засіб «CHRYSLER 300 С», державний номер 21АО8818, перебуває у розшуку. Ним було проведено огляд місця події майданчик центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів м. Охтирка, що по вул. Київській, 64 «в» в м. Охтирка та тимчасово вилучений вищевказаний транспортний засіб. Всі матеріали були направлені до Рубіжанського Відділу поліції ГУНП у Луганській області. На неодноразові його запити та телефонні дзвінки надати витяг з кримінального провадження щодо угону транспортного засобу «CHRYSLER 300 С», державний номер 21АО8818, Рубіжанський Відділ поліції Головного Управління Національної поліції у Луганській області жодних повідомлень та доказів щодо наявності кримінального провадження з приводу угону автомобіля «CHRYSLER 300 С», державний номер 21АО8818 не надав. На підставі ухвали Охтирського міськрайонного суду від 12.01.2016 року тимчасово вилучений автомобіль «CHRYSLER 300 С», державний номер 21АО8818 повернуто під зберігальну розписку ОСОБА_1 (а.с. 74,75).

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_8 Відділ поліції Головного Управління Національної поліції у Луганській області не надав будь-яких відомостей про наявність кримінального провадження з приводу угону транспортного засобу «CHRYSLER 300 С», державний номер 21АО8818 слідчому Охтирського Відділу поліції Головного Управління національної поліції у Сумській області, який проводив перевірку і сам не виявив будь-яких підстав для арешту автомобіля, про що надав суду відповідні матеріали.

І, як пояснив суду слідчий Кійко В.О., до Охтирського Відділу поліції надійшла інформація від начальника ТСЦ № 5943 ОСОБА_4 сервісного центру МВС у Сумській області ОСОБА_14, що його в телефонному режимі інформували працівники Рубіжанського Відділу поліції про те, що до них нібито звернувся громадянин циганської національності із усною заявою про факт угону вказаного автомобіля. Ні з усного пояснення слідчого Кійко В.О. в суді, ні з документів, наданих слідчим Кійко В.О. суду, не встановлено будь-якої інформації, що взагалі мало місце угону саме цього транспорту.

На вимогу суду надати інформацію чи взагалі порушена така кримінальна справа по факту угону вказаного автомобіля, відповідь не надійшла, направити представника в суд і пояснення згідно позову керівництво Рубіжанського Відділу поліції взагалі не відреагувало. Хоча в суд надійшло увідомлення, що копія позову і ухвали суду про час, день та місце розгляду справи, Рубіжанським відділом поліції отримані.

Згідно доповідної записки, яку склала секретар судового засідання Чепура В.С., під час бесіди з працівниками поліції слідчого відділу та чергової частини Рубіжанського Відділу поліції, було обіцяно надати вказану інформацію, але в подальшому всі дзвінки із суду відбивалися адресатом.

Оцінюючи викладене, суд вважає, що дійсно на даний час вказані докази свідчать, що працівниками поліції Рубіжанського ВП було поспішно прийнято необґрунтоване рішення прийняти інформацію про угон автомобіля лише в усній формі і в подальшому інформувати начальника ТСЦ № 5943 ОСОБА_4 сервісного центру МВС у Сумській області ОСОБА_14, де автомобіль мав бути поставлений на облік, про його угон і начальник ТСЦ № 5943 ОСОБА_4 сервісного центру МВС у Сумській області ОСОБА_14 поспішно, в порушення вимог чинного законодавства, без наявності навіть постанови про порушення кримінального провадження, інформував Охтирський відділ поліції, що вказаний автомобіль перебуває в угоні, лише за усної заяви громадянина циганської національності. Дії працівників ТСЦ № 5943 ОСОБА_4 сервісного центру МВС у Сумській області та Рубіжанського Відділу поліції Головного управління національної поліції у Луганській області є незаконними щодо арешту вказаного автомобіля, про що підтвердив Охтирський міськрайонний суд в своєму рішенні, повернувши транспортний засіб на зберігання власнику.

Суд вважає, що наведені докази є підставою для визнання права власності чесно купленого автомобіля добросовісним набувачем і зняття арешту з автомобіля Рубіжанським Відділом поліції без вказівки дати арешту та номеру рішення правоохоронних органів про його накладення.

Згідно п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року № 1371 «Про Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» державна реєстрація конфіскованих транспортних засобів або транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво про реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності). До реєстраційних документів додається договір купівлі-продажу, інший документ, що встановлює право власності, або рішення Кабінету Міністрів України чи комісії, утвореної відповідно до Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. N 985 (985-2002-п) (Офіційний вісник України, 2002 р., N 29, ст. 1371), про передачу цих транспортних засобів у разі конфіскації у власність держави.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо зобовязання відповідача ОСОБА_3 сервісний центр № НОМЕР_2 МВС України в Сумській області поставити на облік та видати Свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу з зазначенням власника ОСОБА_1 також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 212-214 ЦПК України, суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати односторонній правочин, яким є Довіреність, видана ОСОБА_8, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_9 ОСОБА_10, на імя ОСОБА_1 щодо володіння, користування і розпорядження, транспортним засобом марки «Крайслер-300 С» державний транзитний номерний знак 21АО8818 удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Крайслер 300 С» державний транзитний номерний знак 21АО8818.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 право власності на автомобіль марки «Крайслер-300 С», 2008 року випуску, державний транзитний номерний знак 21АО8818, номер кузову (шасі) 1СЗН8В3R78Y119070.

Зобовязати відповідача ОСОБА_3 сервісний центр № 5943 ОСОБА_4 Сервісного Центру МВС України в Сумській області поставити на облік та видати Свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу з зазначенням власника ОСОБА_1.

Зняти арешт з автомобіля марки «Крайслер-300 С», 2008 року випуску, державний транзитний номерний знак 21АО8818, номер кузову (шасі) 1СЗН8В3R78Y119070, без вказівки дати та номеру рішення правоохоронних органів про його накладення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя : М.Ф. Верес