Справа № 460/3244/14-ц
Провадження №2/460/179/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Варениця В.С.

з участю секретаря Мельник Є.Є.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, Служба у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації, Яворівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування,

про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

03.10.2014 року представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», як правонаступник Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», звернулася до суду з позовною заявою, позовні вимоги по якій під час судового розгляду були уточненні, в якій просить постановити рішення, яким виселити відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені якої діє ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від імені якого діє ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, від імені якої діє ОСОБА_1, з квартири предмета іпотеки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.08.2008 року між ПАТ «КБ «Приваьбанк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику було надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 23126,70 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за укладеним кредитним договором між ПАТ «КБ «Приватбанк» та третьою особою ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку було передано квартиру, загальною площею 44,20 кв.м, за адресою АДРЕСА_2. Так як позичальник ОСОБА_8 належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконував, то рішенням суду від 14.05.2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу. Згідно інформації КП «Новояворівськжитло» в квартирі зареєстровані відповідачі, які були належним чином повідомлені і були зобовязані добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги, а тому підлягають виселенню з квартири.

В судове засідання представник ПАТ «КБ «Приватбанк» не зявився, в поданому письмовому клопотанні просить справу розглянути у його відсутності, заявлений позов підтримує і просить його задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та як законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час розгляду справи заявлений позов заперечила та пояснила, що вона 24 квітня 1990 року одружилася з ОСОБА_8, після

2

одруження поселилася та стала проживати в квартирі за адресою АДРЕСА_1. Від даного шлюбу вона народила трьох дітей: доньку ОСОБА_9, 16.08.1991 року, яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_5, доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Діти після народження були прописані та проживали в даній квартирі. Чоловік ОСОБА_8 вирішив зайнятися підприємницькою діяльністю і звернувся в Новояворівське відділення «Приватбанку» для отримання кредиту, який йому погодилася надати під заставу квартири. За домовленістю з чоловіком вона та діти знялися з реєстрації по даній квартирі, чоловік приватизував квартиру на себе, підписав кредитний договір та договір іпотеки на цю квартиру. Після того вона з дітьми знову зареєструвалися в даній квартирі. Так як з бізнесом у чоловіка не вийшло, то він не зміг повернути отриманий кредит. В їх сімї іншого житла немає.

Відповідач ОСОБА_1 та як законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, також не визнала заявлений позов, дала пояснення аналогічні поясненням матері ОСОБА_3 Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 та як законний представник малолітнього відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також третя особа по справі ОСОБА_8, які про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, в черговий раз не зявилися, суд вирішив за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності даних особі.

Також на розгляд справи не зявилися представник третьої особи Служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації та залучений до участі в справі в якості третьої особи представник Яворівської районної державної адміністраціі як орган опіки та піклування.

Заслухавши пояснення сторін, які зявилися, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що дійсно 07.08.2008 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та гр.ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №LVNYGA, за умовами якого позичальник ОСОБА_8 отримав кредит на споживчі цілі у вигляді кредитної лінії в розмірі 23126,70 доларів США, зі сплатою визначених відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 07.08.2018 року.

Також судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором 07.08.2008 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_8 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого позичальник ОСОБА_8 передав в іпотеку належну йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно двохкімнатну квартиру №52 в багатоквартирному будинку №5 по вул.Мазепи в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області.

Свої зобовязання по укладеному кредитному договору позивач виконав, однак, як встановлено судом, в порушення умов укладеного договору позичальник свої грошові зобовязання по поверненню кредиту та сплату відсотків за користування кредитом належним чином не виконував. Відповідно позикодавець ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення позичальника ОСОБА_8

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14.05.2013 року, яке набрало законної сили, заявлений позов було задоволено, було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру №52 в будинку по вул.Мазепи, 5 в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області, шляхом надання права на продаж вказаного майна ПАТ «КБ «Приватбанк», з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного

3

реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкуванням, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, а також виселено відповідача ОСОБА_8 з вищевказаної квартири, із зняттям з реєстраційного обліку.

В подальшому представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» було встановлено, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, крім позичальника ОСОБА_8, зареєстровані і проживають відповідачі по справі, в адрес яких були надіслані письмові повідомлення про необхідність в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити займане приміщення.

Оскільки відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 разом з своїми малолітніми дітьми добровільно не звільнили займане жиле приміщення, то ПАТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про примусове виселення відповідачів.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Також ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Однак згідно ч.1, 3 ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Таким чином, за змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відселеного житлового фонду в Новояворівській міській раді немає, про відсутність іншого житла для переселення відповідачів фактично визнається представником позивача в заявленому позові.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Лише як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Під час розгляду справи встановлено, що передана в іпотеку квартира №52 в багатоквартирному будинку №5 по вул.Мазепи в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області, була набута третьою особою ОСОБА_8 у власність не за рахунок

4

отриманих кредитних коштів, а в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується документами з ЛОКП «БТІ та ЕО».

Таким чином, системний аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 Закону України «Про іпотеку», так як положення ст.109 ЖК Української РСР.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 18.02.2015року (у справі № 6-39 цс15), згідно якої за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.2 ст.109 ЖК Української РСР).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Ст.47 Конституції України гарантується, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що предмет іпотеки не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, чинним законодавством не передбачено виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, без надання іншого жилого приміщення, стороною позивача не вказано іншого жилого приміщення, відповідно немає законних підстав для примусового виселення відповідачів в судовому порядку з спірного жилого приміщення без надання іншого житлового приміщення, заявлені позовні вимоги є безпідставними, а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

в позові ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_8, Служба у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації, Яворівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області,

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: