Справа № 462/5701/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/3734/16 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області

в складі: головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Залізничного ВДВС ЛМУЮ, третя особа ОСОБА_4 про скасування арешту, визнання права власності на автомобіль,-

в с т а н о в и л а :

17 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Залізничного ВДВС ЛМУЮ про скасування арешту та визнання права власності, покликаючись на те, що 07 липня 2015 року державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ складено акт опису й арешту майна, а саме описано та накладено арешт на автомобіль NISSAN MAXIMA 2.0 V6, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.Згідно довіреності від 01 серпня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. за № 1756, позивач отримав право на розпорядження автомобілем NISSAN MAXIMA 2.0 V6, державний номерний знак НОМЕР_1. Позивачем було сплачено власнику автомобіля ОСОБА_4 8000 дол. США, про що той склав розписку та нотаріально посвідчив свою заяву про те, що не заперечує проти визнання права власності на автомобіль за позивачем. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи, з об'єктивних причин він своєчасно не провів перереєстрацію автомобіля на своє ім'я, відтак просив скасувати арешт (заборону відчуження) та визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на вищевказаний автомобіль.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки довіреності від 01 серпня 2011 року, згідно якої позивач отримав право на розпорядження (купівлю-продаж) даного автомобіля, та - тому факту, що позивачем були сплачені грошові кошти власнику автомобіля ОСОБА_4 у розмірі 8000 доларів США. На думку позивача, суд першої інстанції повинен був керуватися нормами ЦК України, а не постановами КМ України. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Для вчинення договорів купівлі-продажу автомобілів постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» передбачена письмова форма,а відповідно до пункту 4 зазначеної постанови-перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Оскільки , вимоги вищезазначеного нормативного акту, щодо зняття транспортного засобу перед його відчуженням з обліку в підрозділі ДАІ власником ОСОБА_4 здійснені не були , то немає підстав вважати, що довіреність від 01.08.2011 року, яка була видана останнім позивачеві, потягнула для позивача правові наслідки у вигляді набуття ними права власності на автомобіль. Будучи представником власника автомобіля ОСОБА_4, позивач не міг набути права власності на майно свого довірителя і в силу дії положень ч. 3 ст. 238 ЦК України, згідно яких представник не може вчиняти правочини від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Небхідно зазначити, також що:

оскільки власником автомобіля є ОСОБА_4, то позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на автомобіль, які були заявлені до відповідача - Залізничного ВДВС ЛМУЮ, є такими, що заявлені до неналежного відповідача, і якщо третя особа у справі - ОСОБА_4 не заперечує проти того, щоб власником автомобіля став саме позивач, то ці правовідносини можуть бути врегульовані у спосіб оформлення правочину про відчуження автомобіля, оскільки строк дії довіреності закінчився 01.08.2014 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити, оскаржуване рішення - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ч. ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.