Справа №295/2447/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Зосименка О.М.,

при секретарі Олянін Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, Житлово-будівельного кооперативу №2, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із указаним позовом в якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на ? частин вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що після смерті матері позивач та його батько фактично прийняли спадщину, з часом батько помер, проте через відсутність правовстановлюючих документів нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право власності.

Позивач в останнє судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги уточнив і підтримав. Представники відповідачів та третя особа не зявилися в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність, матеріали спадкової справи №5/2016 заведеної після смерті ОСОБА_4

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 17.08.2011 року померла ОСОБА_3, яка є дружиною ОСОБА_4 та матірю ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №176316, копією свідоцтва про шлюб серії ІІ-АГ №063824 від 22.06.1969р., копією свідоцтва про народження серії 1-ЯК №178003 від 05.05.1970 року.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно довідок ЖБК №2 від 12.12.2015 року за №547 та за №214 від 15.05.2015 року ОСОБА_3 повністю виплатила вартість квартири, а саме 10 237,16 крб у 1992 році. Перший внесок за квартиру здійснено у 1986 році.

Згідно ст.15 Закону України «Про власність», яка діяла на час придбання спірної квартири, член ЖБК, який повністю сплатив свій пайовий внесок за квартиру, набуває на неї право власності. В ст.16 цього Закону зазначено, що майно нажите подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісної власністю та відносини щодо здійснення ними свого права регулюються цим Законом і Кодексом про шлюб та сімю України (далі КпШС України).

Відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

За змістом ч.1 ст.22 КпШС України, яка діяла на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Стаття 28 цього Кодексу визначала, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Стаття 60 СК України містить такі ж положення.

Стаття 28 КпШС України встановлювала, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Стаття 70 СК України також вказує на те, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що спірна квартира набута ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 та є їхньою спільною сумісною власністю, їхні частки квартири є рівними по ? кожному.

Отже, на момент смерті ОСОБА_3, ОСОБА_4 належала ? частина вищевказаної квартири на праві спільної сумісної власності, а ? частини вищевказаної квартири, позивач та ОСОБА_4 прийняли в рівних частинах після смерті ОСОБА_3, вступивши в фактичне користування квартирою.

Крім того, судом встановлено, що 16.09.2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №246170, після смерті якого відкрилась спадщина, а саме на ? квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №5/2016 заведеної після смерті ОСОБА_4, єдиним спадкоємцем після смерті останнього є його син, ОСОБА_1, який подав заяву про прийняття спадщини у додатковий строк, визначений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2015 року.

29.01.2016 року нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру через відсутність правовстановлюючих документів.

Згідно із положеннями статей 182 та 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування , свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зважаючи на встановлені обставини та відсутність інших спадкоємців, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову і визнання за позивачем права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та визнання за позивачем права власності на ? частин вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 16, 182, 328, 392, 1233,1235, 1262, 1269, 1272, 1278, 1297 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування , ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Зосименко