Справа № 308/4400/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді Семерак І.О.

при секретарі Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 22.03.2015 року померла його дружина ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, до складу якого входить зокрема квартира АДРЕСА_1. Вказує, що на випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіту не залишала.

Він, як єдиний спадкоємець першої черги за законом звернувся до Приватного нотаріуса Ужгородського нотаріального округу ОСОБА_3В для оформлення спадщини на вказане нерухоме майно, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки право власності на вказану квартиру не зареєстровано.

Вказує, що вказана квартира була передана йому та ОСОБА_2 у приватну спільну сумісну власність, у відповідності до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі розпорядження №6 від 29 червня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, однак вказане свідоцтво про право власності не було зареєстровано у звязку з чим він не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування за законом.

Позивач же на день смерті останньої проживав разом з нею і тим самим фактично прийняв спадщину за своєю дружиною,а будь-яких інших спадкоємців, які б виявили намір прийняти спадщину за померлою ОСОБА_2 нема.

У звязку з цим, просить визнати за ним право власності на вказану квартиру.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у їх відсутності та в якій відповідач не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на вищевказану квартиру.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, яка являється дружиною позивача, померла 22.03.2015 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серія I-ФМ №185913 від 23.03.2015 року та свідоцтвом про одруження серія І-ФМ №033017 від 31.01.2002 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй спадкове майно, зокрема частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2.

Належність вказаного нерухомого майна стверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого міським фондом комунального майна від 29.06.1994 року на підставі розпорядження №6 від 29.06.1994 року, згідно якого квартира за адресою: м.Ужгород, вул.Добролюбова, 6/19, загальною площею 54,10 кв.м. дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_2.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 заповіту на випадок своєї смерті не залишала.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмову від її прийняття, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 і, як встановлено судом, на день смерті останньої ОСОБА_1 постійно проживав разом з нею і таким чином фактично прийняв спадщину за нею, що стверджується довідкою УЖКГ виконкому Ужгородської міської ради ТОВ «Наш Добробут» №434 від 31.03.2016 року.

Також судом встановлено, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3В позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у звязку з тим, що право власності на вказану квартиру не зареєстровано.

Довідкою КП «АРХІТЕКТУРНО-ПЛАНУВАЛЬНЕ БЮРО» Ужгородської міської ради №355 від 01.04.2016 року стверджується, що свідоцтво про право власності, видане згідно розпорядження №6 від 29.06.1994 року на квартиру АДРЕСА_3, станом на 31.12.2012 року в КП «БТІ м.Ужгорода» не реєструвалося.

Технічний паспорт на квартиру за вказаною адресою видано на імя власника - ОСОБА_1

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Вiдповiдно до листа Мiнiстерства юстицii України № 19-32/319 вiд 21.02.2005 року у разi смертi власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власностi на яке не була проведена i правовстановлюючий документ вiдсутнiй, питання визначення належностi цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирiшуватись у судовому порядку.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, а також те, що в судовому засіданні не встановлено даних, які б заперечували факт права власності у позивача та померлої ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3, а також не встановлено інших осіб які б претендували на частку ОСОБА_2 в праві власності на цю квартиру, окрім позивача, суд приходить до переконання про достатність підстав для визнання в цілому за позивачем права власності на вищевказану квартиру.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 215, 294 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру №19, загальною площею 54.10 кв.м., житловою площею 28.9 кв.м., що знаходиться в будинку №6 по вулиці Добролюбова в м.Ужгороді, Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6