У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Рожина Ю.М.;

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за депозитними правочинами та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за депозитними правочинами та відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 23 березня 2016 року позов задоволено частково.

З Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивачки за період з 31 липня по 17 вересня 2015 року стягнуто 2 466 грн. 75 коп. відсотків за договором-заявою № 300131/122846/370-14 від 23 жовтня 2014 року; 10 180 грн. 12 коп. відсотків за договором-заявою № 300131/160628/7-15 від 20 січня 2015 року; 1 798 грн. 19 коп. відсотків за договором-заявою № 300131/127222/370-14 від 3 листопада 2014 року; 1 583 грн. 70 коп. відсотків за договором-заявою № 300131/130339/5-14 від 10 листопада 2014 року; 41 грн. 28 коп. відсотків, 8 грн. 96 коп. інфляційних втрат за договором-заявою № 300131/154545/370-14 від 24 грудня 2014 року; 672 грн. відсотків, 143 грн. 36 коп. інфляційних втрат за договором № 300131/168216/07-15 від 5 лютого 2015 року; 420 грн. відсотків, 89 грн. 60 коп. інфляційних втрат за договором № 300131/168218/07-15 від 5 лютого 2015 року, - а всього 17 403 грн. 96 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивачка доводила, що відповідно до правил ч. 2 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 ЦК України визначає пеню як однин із різновидів неустойки - грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Тому її позовні вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення пені підлягали задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вона є інвалідом другої групи. Через це вона надавала банку листи-прохання директора комунального закладу, в якому вона перебуває, про виплату належних їй коштів, оскільки потребує постійного медикаментозного лікування.

Проте незважаючи на це, місцевий суд у відшкодуванні завданої їй моральної шкоди незаконно відмовив.

Покликаючись на ці обставини, позивачка заочне рішення місцевого суду в частині відмови їй у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його в зазначеній частині скасувати й ухвалити у справі нове рішення про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її користь пені та моральної шкоди у повному обсязі. В решті рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що в лютому 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за декількома депозитними правочинами та відшкодування 10 000 грн. моральної шкоди.

Судом установлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 612 від 17 вересня 2015 р. «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства „Банк „Фінанси та кредит" до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було прийнято рішення № 171 від 17 вересня 2015 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ „Банк „Фінанси та кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" (далі - ПАТ „Банк „Фінанси та кредит") було запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ „Банк „Фінанси та кредит", визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно.

Постановою Правління НБУ № 898 від 17 грудня 2015 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 від 18 грудня 2015 р. «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Таким чином, позивачка звернулася в суд із даним позовом уже після введення тимчасової адміністрації в банку та прийняття рішень про відкликання банківської ліцензії і ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних із виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Пункт 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону визначає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів вкладників за договорами, строк яких закінчився.

Згідно зі ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Статтею 28 Закону визначено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Процедуру ліквідації банку також здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз'яснено, що відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень.

У справі встановлено, що спір виник за зверненням ОСОБА_1 з приводу стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб грошових коштів за депозитними вкладами та відшкодування пов'язаної із цим моральної шкоди.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 2, 4, 17, 21 КАС України, зазначений спір, який виник із звернення до суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових правовідносин, відноситься до адміністративної юрисдикції, а тому його розгляд повинен був здійснюватися в порядку, передбаченому нормами КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Проте суд прийняв до свого розгляду та розглянув справу після 1 вересня 2005 року (після набрання чинності КАС України) за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про наявність цивільно-правового спору між ОСОБА_1 і Фондом гарантування вкладів фізичних осіб і помилково розглянув вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за правилами ЦПК України.

У справі між зазначеними сторонами виник спір у сфері публічно-правових правовідносин, а тому справа у цій частині не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ „Банк „Фінанси та кредит" про стягнення коштів за депозитними правочинами та відшкодування моральної шкоди особами, які беруть участь у справі, в апеляційному порядку не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду від 23 березня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за депозитними правочинами та відшкодування моральної шкоди скасувати.

Провадження у справі у зазначеній частині закрити.

В решті подану апеляційну скаргу відхилити.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: