Справа № 357/2671/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рябченко Л. А. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 5 цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський»

про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши та збільшивши розмір позовних вимог, просить стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 4.11.2016 по 31.03.2016 в розмірі 32582,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн..

Вимоги обґрунтував тим, що 9.06.2015, згідно з наказом № 131/1 позивач був прийнятий на роботу головним ветеринарним лікарем до СВК «Розаліївський». Відповідно до ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 17.02.2015 № 88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» та на підставі повістки, 4.11.2015 позивач був призваний на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. В даний час пребуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 . Однак, відповідач, в порушення вимог законодавства, не нарахував та не здійснив виплату середнього заробітку за час проходження військової служби. Мати позивача за його довіреністю неодноразово зверталася до відповідача з проханням виплатити належний заробіток, але отримувала відмови з посиланням на те, що ці кошти не компенсовані з бюджету. Проте, зменшення обсягів фінансово-господарської діяльності чи відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від обов`язку виплати належних працівникові коштів.

Крім того, через порушення конституційних прав позивача відповідач поніс моральні страждання, не отримавши кошти, на які розраховував та залишивши сім`ю без засобів до існування. Переживання призвели до погіршення психоемоційного стану: зниження настрою, зосередженість на неприємних думках, підвищена дратівливість, знервованість, порушення сну та погіршення сомопочуття, що заважає виконувати покладені державою на нього обов`язки щодо несення військової служби та змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення порушених прав. Завдану моральну шкоду оцінює 5000грн..

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та обґрунтування позову. Додатково пояснила, що вона як мати позивача та довірена особа завчасно повідомила відповідача про призов до військової служби 4.11.2016 сина ОСОБА_1 .. Натомість, відповідач звільнив сина з роботи, в зв`язку з чим вона була змушена звертатися за захистом його прав до різних інстанцій та домоглася відновлення сина на роботі. Проте, продовжуючи порушувати права позивача, відповідач відмовляється здійснювати виплату середнього заробітку на час несення ним військової служби та виконання військового обов`язку, посилаючись на відсутність бюджетних коштів та компенсації відповідних нарахувань. На її прохання видати документи про нарахування заробітку бухгалтер лише повідомив про здійснення таких нарахувань, але відповідний документ не видав, тому їй не відомо, яка сума нарахована і чи нарахована взагалі.

Замість того, щоб виконати вимоги законодавства та роз`яснення Міністерства соціальної політики України, ГУ Держпраці у Київській області щодо виплати належних позивачеві коштів, відповідач, зокрема його представник, зайняв позицію протидії позивачу та його приниження, звинувачення у прогулах, що є їй як матері військовослужбовця незрозуміло та боляче. Тому, вона наполягає на відшкодуванні позивачу моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення середнього заробітку, проте розміру заробітку не зазначив та не надав суду доказів про його нарахування позивачу на час розгляду справи. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не визнав, посилаючись на те, що не з вини відповідача не виплачені нараховані кошти, які не компенсовані державою, факт заподіяння моральної шкоди не підтверджений медичними висновками. Зазначив, що у несвоєчасному нарахуванні коштів винен сам позивач, який не вчасно повідомив відповідача про призов до військової служби та не виконував робочих обов`язків до відбуття у військову частину, куди він був відправлений лише 16.11.2015.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача.

В судовому засіданні встановлено, що 9.06.2015, згідно з наказом № 131/1 позивач був прийнятий на роботу головним ветеринарним лікарем до СВК «Розаліївський».

Згідно з довідкою № 203 від 2.03.2016, виданою Володарським районним військовим комісаріатом, ОСОБА_1 , 1990 р.н., дійсно призваний на строкову військову службу в ЗС України 4 листопада 2015 року.

4.11.2015 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Володарським районним військовим комісаріатом Київської області виданий військовий квиток серії НОМЕР_2 .

Довідка № 1390 від 9.11.2015, видана Володарським районним військовим комісаріатом на запит голови СВК «Розаліївський», підтверджує той факт, що ОСОБА_1 , 1990 р.н., дійсно призваний на строкову військову службу в ЗС України 4 листопада 2015 року, але у зв`язку із змінами графіку відправок, у військову частину буде відправлений 16.11.2015.

4.12.2015 видана довідка № 1/2988 про те, що солдат строкової військової служби ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно із записами у трудовій книжці, ОСОБА_1 5.11.2015 був звільнений з СВК «Розаліївський» у зв`язку із призовом на військову строкову службу, відповідно до п.3 ст.36 КЗпП України.

З даного приводу представник ОСОБА_3 зверталася до Головного управління Держпраці у Київській області,яке надало роз`яснення СВК «Розаліївський» та заявнику щодо недопущення порушень вимог законодавства та необхідність скасування наказу про звільнення працівника. В результаті чого 27.11.2015 у трудовій книжці вищевказаний запис СВК «Розаліївський» визнаний недійсним.

18.02.2016 представник позивача зверталася до СВК «Розаліївський» із проханням провести ОСОБА_1 всі належні виплати, відповідно до вимог законодавства, проте прохання залишилося без виконання.

На звернення ОСОБА_3 . Міністерство Соціальної політики України надало відповідь-роз`яснення від 22.02.2016 щодо порядку виплати середнього заробітку особам, призваним на військову службу, та обов`язку підприємств, установ, організацій, сільськогосподарських виробничих кооперативів дотримуватись вимог законодавства та строків виплати заробітку.

Так, відповідно до ч.2, ч.3 ст. 119 КЗпП України:

«Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до п. п. 4-6 Постанови КМУ від 4.03.2015 № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом»: «Для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 111).

Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 Кодексу законів про працю України.»

Ч.1 ст.115 КЗпП України передбачає, що :

«Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.»

Відповідно до п. п. 2-3 Постанови КМУ від 8.02.19995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення заробітної плати»

«Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за

останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою

пов`язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної

плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум

відрахування на податки, тощо.»

Проте, в порушення вищевказаних вимог законодавства, відповідачем не був виплачений середній заробіток позивачу за час перебування на військовій службі з моменту призову, а саме з 4.11.2015.

Згідно наданої СВК «Розаліївський» довідки № 25 від 4.03.2016 сукупний дохід ОСОБА_1 у вересні 2015 року становив 6210грн., у жовтні 2015 року 6823грн., всього 13033грн..

Згідно табелю робочого часу, ОСОБА_1 відпрацював у вересні 2015 року 26 робочих днів, а в жовтні 2015 року 27 днів, (разом 53 дні). З пояснень представника позивача та відповідного табелю, позивач працював за шестиденним робочим тижнем. На ухвалу суду про надання затвердженого графіку робочого часу та нарахування середнього заробітку за весь період проходження військової служби позивачем, документи своєчасно не були надані до суду.

З огляду на викладене, середньоденний заробіток позивача становить 245,91грн. (13033грн.:53дн.).

За період з 4.11.2015 по 31.03.2016 включно його середній заробіток становить 29755,11грн. (245,91грн. х 121 день), та підлягає до стягнення з відповідача, відповідно до вимог вищевказаного законодавства. Тому, вимоги в частині стягнення середнього заробітку підлягають до задоволення частково, у зазначеному розмірі.

Крім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду, завдану відповідачем внаслідок порушення трудових прав позивача, який зазнав моральних страждань та переживань, не отримавши кошти, на які розраховував та залишивши сім`ю без засобів до існування. Як зазначив позивач, переживання призвели до погіршення психоемоційного стану: зниження настрою, зосередженість на неприємних думках, підвищена дратівливість, знервованість, порушення сну та погіршення сомопочуття, що заважає виконувати покладені державою на нього обов`язки щодо несення військової служби та змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення порушених прав. Завдану моральну шкоду оцінює 5000грн.. Представник позивача наполягає на відшкодуванні моральної шкоди з огляду на те, що неодноразові її звернення до різних інстанцій не призвели до виконання відповідачем вимог законодавства.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Згідно ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати, тому він підлягає до стягнення з відповідача за розгляд вимог майнового та немайнового характеру в розмірі 1 102 грн. 40коп..

На підставі ст.ст. 115, 119, 237-1 КЗпП України, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 17.02.2015 № 88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», Постанови КМУ від 4.03.2015 № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом», ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», керуючись ст.ст. 3-13, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 4.11.2016 по 31.03.2016 в розмірі 29 755 грн. 11 коп..

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн..

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» судовий збір на користь держави в розмірі 1 102 грн. 40коп..

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Л. А. Рябченко