Номер провадження: 22-ц/785/2404/16
Головуючий у першій інстанції Бошков М.І.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Коноваленко Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на садовий будинок за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 3 грудня 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 16 листопада 2010 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що уклав з відповідачем ОСОБА_4 16 квітня 2010 року у простій письмовій формі договір купівлі-продажу садового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, на виконання договору передав 4000,00 доларів США та отримав ключі від будинку. Посилаючись на ухилення ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, позивач ОСОБА_3 просив визнати дійсним укладений 16 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ним ОСОБА_3 договір купівлі-продажу садового будинку, розташованого по АДРЕСА_1; визнати за ним ОСОБА_7 право власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (а.с.4-5).

Відповідач ОСОБА_4 позов визнала.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 3 грудня 2010 року позов задоволено (а.с.23-24).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 16 квітня 2010 року відбулася купівля-продаж садового будинку, однак договір нотаріально не посвідчено. Пославшись на те, що сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору, що відбулося повне виконання договору з обох сторін, однак ОСОБА_4 через неналежне оформлення правовстановлюючих документів ухилилася від нотаріального посвідчення договору, суд дійшов висновку про правомірне набуття ОСОБА_3 права власності на садовий будинок та захист права власності шляхом визнання на підставі частини 2 статті 220 ЦК України договору купівлі-продажу будинку дійсним, визнання за ОСОБА_3 права власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1000 кв.м.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленим такі факти та відповідні ним правовідносини.

Між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_3 як покупцем складено розписку від 16 квітня 2010 року про продаж ОСОБА_4 та купівлю ОСОБА_3 за 4000,00 доларів США садового будинку, розташованого в м. Вилкове на земельній ділянці площею 1000 кв.м. Підписи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на розписці посвідчено секретарем Виконавчого комітету Вилківської міської ради (а.с.12).

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 21 серпня 2010 року в справі №2-4170/2010 за ОСОБА_4 визнано право власності на садовий будинок з надвірними спорудами, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1000 кв.м (а.с.11). На підставі вказано судового рішенням КП «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» м.Кілії Одеської області проведено 6 жовтня 2010 року державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_4 на садовий будинок (а.с.13). Згідно виготовленого бюро технічної інвентаризації 2 червня 2010 року технічного паспорту садовий будинок літ. «А» складався з однієї кімнати площею 10,5 кв.м , значився побудованим у 1990 році, розташовувався на земельній ділянці площею 1000 кв.м по фактичному користуванню, технічний паспорт містив відмітку «узаконений рішенням суду від 21 серпня 2010 року» (а.с.14-18).

Річчю є предмет матеріально світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать, зокрема, об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (ч.1 ст.181 ЦК України).

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Таким чином, садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, є нерухомою річчю (нерухомим майном), відповідно, перехід права власності на садовий будинок підлягає державній реєстрації.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є юридичні факти. Ними можуть бути дії та події. При цьому права і обов'язки виникають з дій, які передбачені чинним законодавством, а також з дій, що не передбачені актами законодавства, але не суперечать йому.

ОСОБА_3 посилається на те, що цивільне право приватної власності та обумовлені цим правом обов'язки на садовий будинок у нього виникли на підставі договору купівлі-продажу.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Договір купівлі-продажу є двостороннім правочином, тобто дією осіб, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України).

Виходячи з визначеної статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на встановлену статтею 205 ЦК України форму правочину правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 208 ЦК України встановлює перелік правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі, зокрема, у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Правочин, який вчинення у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законом (ч.1 ст.209 ЦК України).

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Так, відповідно до вимог закону, як то статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Положеннями частини 3 статті 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Договір купівлі-продажу садового будинку у формі написаної ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розписки від 16 квітня 2010 року про продаж ОСОБА_4 та купівлю ОСОБА_3 за 4000,00 доларів США садового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,1 га в м. Вилкове, як договір купівлі-продажу нерухомого майна (двосторонній правочин) не відповідає вимогам закону, оскільки в письмовій формі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не укладено, нотаріально не посвідчено, державна реєстрація правочину не проведена. Недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу садового будинку у сенсі положень частини 1 статті 220 ЦК України вказує на його нікчемність. Відсутність державної реєстрації договору купівлі-продажу будинку як правочину у сенсі положень частини 1 статті 220, частини 3 статті 640 ЦК України свідчить про не вчинення правочину (не укладення правочину).

Таким чином, у розумінні пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України у ОСОБА_3 цивільні права та обов'язки щодо садового будинку не виникли.

Норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Оскільки в даному спорі предметом є садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами як нерухоме майно, договір купівлі-продажу щодо якого в обов'язковому порядку укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то відсутність державної реєстрації договору купівлі-продажу садового будинку як правочину виключає, зважаючи на недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу будинку, можливість застосування до такого правочину положень частини 2 статті 220 ЦК України для визнання договору (правочину) дійсним. З огляду на викладене, правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу садового будинку, визнання за ним права власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами відсутні.

Дане узгоджується з роз'ясненнями пункту 13 постанови від 6 листопада 2009 року №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгулу цивільних справ про визнання правочинів недійними», правовими позиціями Верховного Суду України по розгляду цієї категорії справ.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України).

Таким чином, у розумінні частини 1 статті 328, частин 3,4 статті 334 ЦК України ОСОБА_3 право власності на садовий будинок на підставі правочину не набув, право власності на садовий будинок у нього не виникло.

Правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно відсутні.

ОСОБА_3 укладав шлюб з ОСОБА_8 3 травня 1966 року, з ОСОБА_6 28 лютого 2009 року (а.с.6,33). Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 18 вересня 2013 року в справі №502/1810/13-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) розірвано (а.с.36). Між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 має місце судовий спір про поділ майна подружжя, набутого у період з 28 лютого 2009 року по 1 жовтня 2013 року.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 3 грудня 2010 року оскаржено представником в інтересах ОСОБА_6, яка, посилаючись на спір щодо поділу майна подружжя, зазначає про вирішення оскарженим рішенням питання про її права на нерухоме майно.

Оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтування заявлених ним вимог про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, мали місце в період шлюбу з ОСОБА_6, то остання є особою, яка у сенсі положень статті 292 ЦПК України вправі оскаржити рішення суду.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 3 грудня 2010 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на садовий будинок - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Н.Д.Плавич