Справа № 438/946/15 Головуючий у 1 інстанції: Пещук Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/894/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи: Бориславської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 листопада 2015 року оскаржила позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не з»ясовано усіх обставин, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, крім цього, на думку апелянта, суд упереджено віднісся до розгляду справи, внаслідок чого рішення суду є протиправним та незаконним. При цьому посилається на приписи ст. 2 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Зазначає, що предметом розгляду даної справи є зобов»язання відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком № 41 по вул. В. Великого в м. Бориславі та прибудинковою територією (земельною ділянкою, площею 1425 кв. м.), що знаходиться під зазначеним будинком, шляхом заборони ОСОБА_3 зачиняти браму та калитку на колодку чи іншим способом, що ведуть на подвір»я будинку №41, що знаходиться по вул. В. Великого в м.Бориславі Львівської області. Однак, в своєму рішенні суд покликається на факти, які не мають підтвердження, зокрема, відповідач в судовому засіданні стверджувала, що апелянт має можливість користуватися іншим заходом до будинку, в той час як жодних доказів про його наявність на прибудинковій території суду не надала. Вважає, що через перешкоду відповідача, вона змушена через сусідню земельну ділянку, де немає визначено проходу, добиратися до свого помешкання. Відсутність іншого входу до помешкання підтверджується кадастровим планом, який знаходиться в матеріалах справи.

Крім цього, до розгляду в даній справі судом було залучено в якості третьої особи Бориславську міську раду, проте суд в своєму рішення цього не зазначив.

Просить рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст.57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком та прибудинковою територією (земельною ділянкою, площею 1425 кв.м.), однак, судом встановлено, що на даний час об»єднання співвласників багатоквартирного будинку № 41 по вул. В.Великого в м.Бориславі мешканцями даного будинку не створене, порядок користування зареєстрованою за цим будинком земельною ділянкою між сторонами не встановлено, а тому не надається можливим встановити порушення земельних прав на конкретній частині земельної ділянки, зокрема у співвласника згаданого будинку позивача ОСОБА_5 Крім цього, сама позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні ствердила, що вона має вільний доступ до належної їй квартири в будинку №41 по вул.В.Великого в м.Бориславі з іншого боку будинку. Виходячи з цього, суд першої інстанції прийшов до висновку, що жодних перешкод в користуванні власністю позивачки, а саме, квартирою №1 будинку №41 по вул.Володимира Великого в м.Бориславі з боку відповідача ОСОБА_3 їй не чиниться і, відтак, підстав для задоволення даного позову не вбачається.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи; обставини, які суд вважав встановленими - недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3, які проживають відповідно в квартирі №1 та в квартирі АДРЕСА_1 є співвласниками згаданого будинку.

Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 298 від 17 серпня 1978 року «Про результати обміру земель забудованих кварталів №№10, 23, 30, 74а, 96, 98 в м.Бориславі» за землекористувачами будинку №41 на вул. Володимира Великого в м.Бориславі зареєстровано по фактичному обміру земельну ділянку площею 1425 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради №498 від 16 листопада 2006 року «Про зняття з балансу державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 1» приватизованого будинку та прибудинкової території на вул.Володимира Великого, 41» зобов»язано державне комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора №1» зняти з балансу двохквартирний будинок №41 на вул. ОСОБА_6 та прибудинкову земельну ділянку площею 1754 кв.м. та довести до відома мешканців, знятих з балансу будинків, рішення виконкому міської ради та повідомити їх про необхідність утворення товариств співвласників квартир і укладення договору з державно-комунальним підприємством на ремонт, обслуговування будинку, вивіз побутового сміття, повідомити власників житла про необхідність оформлення права користування чи права власності прибудинковою територією, міському (м. Борислав) управлінню земельних ресурсів зарахувати земельну ділянку до земель запасу міста, з наступним розподілом її у встановленому законодавством порядку.

Порядок користування земельною ділянкою, зареєстрованою за будинком №41 по вул. В. Великого у м. Бориславі Львівської області, між сторонами не встановлено.

В той же час, судом першої інстанції не враховано ту обставину, що згідно кадастрового плану земельної ділянки на вул. В.Великого, 41 у м. Бориславі Львівської області, до будинку №41 по вул. Володимира Великого (а.с.8) наявний лише один прохід, а відтак, право користування цим проходом до житлового будинку та прибудинковою територією мають як позивач ОСОБА_2, так і відповідач ОСОБА_3, які є власниками квартир, що знаходяться у цьому будинку.

Сторони визнали в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, що територія біля будинку № 41 по вул. В. Великого у м. Бориславі Львівської області загороджена, власник земельної ділянки, або інша особа, яка вважає, що її право порушено, вимог про демонтаж огорожі не ставить, позивач та відповідач мають один і той самий вхід через під»їзд до своїх квартир, іншим входом будинок не обладнаний, відповідач ОСОБА_3 зачиняє браму та хвіртку, що ведуть на територію біля цього будинку, а відтак і до входу в будинок, де розташована квартира позивача, ключі від замків на брамі та хвіртці позивачу відповідачем не надавались. Судом апеляційної інстанції оголошувалась перерва в судовому засіданні з метою мирного врегулювання спору шляхом вручення ключів відповідачем позивачу, однак і на час апеляційного розгляду ключі від брами та хвіртки позивачу не передані. Таким чином, беззаперечним є той факт, що відповідач, зачиняючи на замок браму та хвіртку, позбавляє позивача вільного (єдиного за кадастровим планом) проходу до будинку, а відтак і до належної їй квартири.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися своїм майном.

Вище перелічене судом першої інстанції враховано не було, що призвело до помилкового рішення про відмову у позові.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 267 грн. 96 коп. (двісті шістдесят сім грн. 96 коп.) за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч. 3, п. 2 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи: Бориславської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком № 41 та прибудинковою територією (земельною ділянкою площею 1425 м.кв.), що по вул. В. Великого у м. Бориславі Львівської області, шляхом заборони ОСОБА_3 зачиняти браму та хвіртку, що ведуть на подвір»я будинку № 41, що по вул. В. Великого у м. Бориславі Львівської області, на колодку чи іншим способом.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та 267 грн. 96 коп. ( двісті шістдесят сім грн. 96 коп.) за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_7