Справа № 742/3051/15-ц Провадження № 22-ц/795/1618/2016 Головуючий у I інстанції Циганко М. О. Доповідач - Висоцька Н. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Позігуна М.І., Харечко Л.К.

при секретарі Халимон Т.Ю.,

за участю: сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01.05.2015 року в м. Прилуки з вини водія ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля відповідача ОСОБА_2 Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, які згідно висновку № 056/15 експертного авто товарознавчого дослідження автомобіля ВАЗ 217030 станом на 10.06.2015 року склали 15639,48 грн., які ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з ПАТ НАСК "ОРАНТА" , а також витрати понесені за проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 700,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., яку обґрунтовує душевними стражданнями з посиланням на ст.ст. 23, 1167 ЦК України та просить стягнути з ОСОБА_2

Понесені судові витрати в розмірі 3000,00 грн. ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ НАСК «ОРАНТА».

З зустрічною позовною заявою у вересні 2015 року звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 01.05.2015 року в м. Прилуки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_1, автомобіль НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження, крім того останній отримав тілесні ушкодження, та був доставлений каретою швидкої медичної допомоги до КП «Прилуцька центральна міська лікарня». Автомобіль Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС застрахований у ПАТ НАСК «ОРАНТА», яку ОСОБА_2 повідомив про ДТП.

Вартість матеріального збитку, згідно висновку авто товарознавчого дослідження № 055/15 від 09.06.2015 року, склала 155110,85 грн, яку ОСОБА_2 просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1

В межах ліміту за шкоду заподіяну майну за договором страхування просив стягнути з ПАТ НАСК «ОРАНТА» 50000,00 грн.

Крім того, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 та ПАТ НАСК «ОРАНТА» пропорційно від задоволених позовних вимог на свою користь судові витрати пов»язані з наданням правової допомоги в сумі 3410,40 грн, судові витрати по сплаті судового збору 1511,11 грн, витрати пов»язані з проведенням авто товарознавчого дослідження в сумі 1500,00 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 08.07.2016 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП 3127,90 грн, витрати, пов»язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 106,05 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 454, 50 грн та 36, 91 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП 74 088, 68 грн, витрати, пов»язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 716 , 52 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1629, 08 грн та 721, 83 грн судового збору.

Стягнуто з ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП 50 000, 00 грн, витрати, пов»язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 483, 48 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1099, 24 грн та 487, 06 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 08.07.2016 року, та постановити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ НАСК «ОРАНТА» про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В скарзі заявник зазначає, що суд безпідставно встановив вину ОСОБА_1 в скоєнні ДТП, з невідомих розрахунків встановив, що вина в ДТП ОСОБА_2 становить 20 %, а вина ОСОБА_1 80 %.

В обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції посилається, що згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля ОСОБА_1 вартість матеріального збитку, завданого автомобілю під час ДТП становить 15639,45 грн., яку і просить стягнути заявник на його користь з ПАТ НАСК «Оранта» в якій застраховане авто ОСОБА_2

Не погоджується заявник щодо незадоволення вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2, яка ним оцінена в 5000,00 грн, яку йому завдано внаслідок пошкодження автомобіля. Крім того, посилається, що на його користь слід стягнути всі судові витрати, пов»язані з розглядом справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, перевіривши доводи скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.05.2015 року близько 12 год. 45 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС та рухаючись по вул. Вавілова в м. Прилуки Чернігівської області, при здійсненні обгону транспортного засобу ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_3, який рухався в попутному напрямку, не переконався, що останній подав сигнал повороту вліво, почав здійснювати обгін ближче чим за 50 метрів до пішохідного переходу, та допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_3, в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 09.09.2015 року змінено постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.07.2015 року, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. (а.с. 65-69 справа № 742/2355/15-п).

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 02.09.2015 року скасовано постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.07.2015 року, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 у зв»язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 92-96 справа № 742/2354/15-п).

Цивільно-правова відповідальність власників автомобілей ОСОБА_2 Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС та ОСОБА_5, ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована ПАТ НАСК «ОРАНТА». Ліміт відповідальності страховика 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю (на одного потерпілого) та 50 000 грн. за шкоду, заподіяну майну, при нульовій франшизі. (а.с. 65, 66).

З копії висновку №055/15 від 09.06.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_2, вартість матеріального збитку, завданого власнику даного транспортного засобу, станом на 09.06.2015 року, в результаті пошкодження в ДТП, що мало місце 01.05.2015 року, становить 155110 грн. 85 коп.(а.с.68-74).

Відповідно до копії висновку №056/15 від 10.06.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження ВАЗ 217030, р/н знак НОМЕР_3 від 10.06.2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику даного транспортного засобу, станом на 10.06.2015 року, в результаті пошкодження в ДТП, що мало місце 01.05.2015 року, становить 15639 грн. 48 коп. (а.с.9- 17).

Враховуючи обставини вчинення ДТП, наявні в матеріалах справи докази, зокрема, схеми ДТП, покази водіїв, протоколи про адміністративне правопорушення, постанови судів першої та апеляційної інстанції суд прийшов до обґрунтованого висновку, що частка вини ОСОБА_2 в даній ДТП становить 20 відсотків, а частка вини ОСОБА_1 80 відсотків, з урахуванням чого судом задоволено частково вимоги як первісного так і зустрічного позовів, а розмір шкоди підтверджується матеріалами справи.

З таким висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків в цій частині враховуючи наступне.

Виходячи з встановлених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком, відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є необґрунтованою та неправомірною.

Судом апеляційної інстанції враховано, що розмір матеріальних збитків визначений висновком №056/15 від 10.06.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження ВАЗ 217030, р/н знак НОМЕР_3 від 10.06.2015 року та висновком №055/15 від 09.06.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_2 сторонами не оспорюється (а.с. 9-17, 68-74).

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом положень статті 988 ЦК України, статті 20 Закону України «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто, приписи наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Відповідально до вказаних норм матеріального права, виходячи із конкретної дорожньої обстановки, обставин, що мають істотне значення, дій кожного з водіїв, що передували ДТП з порушенням ними ПДР, колегія суддів дійшла висновку, що у цьому ДТП судом першої інстанції правильно визначено вину кожного з водіїв, з врахуванням чого вірно обґрунтованими є висновки суду в частині задоволених вимог щодо матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що на користь ОСОБА_1 необхідно було стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» вартість матеріального збитку в повному обсязі, завданого автомобілю під час ДТП, яка склала 15639,45 грн., не спростовують правильності висновку суду першої інстанції, оскільки судом встановлено, що вина водія ОСОБА_1 в ДТП, яка сталася 01.05.2015 року становить 80 відсотків, а тому і матеріальні збитки обраховувались місцевим судом з врахуванням вини водія, як і обґрунтовано стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно задоволених вимог, з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відповідальності ОСОБА_1 за відсутності даних про притягнення його до відповідальності за ст. 124 КАпАП, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності).

Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін поданих на підставі ст. 10 ЦПК України, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а саме постанови Прилуцького міськрайонного суду від 16 липня 2015 року в адміністративному провадженні №3/742/572/15 та постанови апеляційного суду Чернігівської області від 09 вересня 2015 року, встановлено , що 01 травня 2015 року близько 12 год.45 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС та рухаючись по вул.Вавілова в м.Прилуки Чернігівської області, при здійсненні обгону транспортного засобу ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_3, який рухався в попутному напрямку, не переконався, що останній подав сигнал повороту вліво, почав здійснювати обгін ближче чим за 50 метрів до пішохідного переходу, та допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_3, в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок не виконання ОСОБА_2 вимог п.п.14.2 «б», «г» та п.п.14.6 «в» Правил дорожнього руху, за що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

У відповідності ж до п.п. 14.2 «б», «г» Правил дорожнього руху, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигнал про намір повороту (перестроювання) ліворуч; після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу, а п.14.6 «в» ПДР передбачено, що обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м-поза населеним пунктом.

Частка вини ОСОБА_2 в даній ДТП, як встановлено судом, становить лише 20 відсотків, оскільки 80 відсотків становить частка вини ОСОБА_1

Висновки суду першої інстанції, що саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 є безпосередній причинний зв»язок, що призвели саме до даної ДТП, оскільки ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_3, в порушення п.10.1. та п.31.4.3 «г» ПДР не переконався перед зміною напрямку руху(повороту ліворуч), що це буде безпечним для ОСОБА_2, як для водія транспортного засобу, який почав здійснювати обгін його транспортного засобу, і не створить останньому перешкод або небезпеки, допустив зіткнення з транспортним засобом Toyota RAV4, д.н.з.СВ 3849 ВС, внаслідок зміни ОСОБА_1 напрямку руху, що і спричинило пошкодження автомобілів, в належний спосіб не спростовані.

Також, ОСОБА_1 в порушення п.31.4.3 «г» ПДР, згідно до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності на розсіювачах світлових приладів нанесеного тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання, експлуатував такий транспортний засіб, саме за наявності на розсіювачах задніх світлових пристроїв транспортного засобу ВАЗ 217030 тонування, що могло не дати ОСОБА_2 можливості бачити чи ввімкнений показчик повороту, а тому доводи ОСОБА_2Є чи був ввімкнений покажчик повороту у транспортному засобі ВАЗ 217030, д.н.з. НОМЕР_3, що «моргання» електролампи видно не було, заслуговують на увагу, та підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_6, так і про наявність такого тонування свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та протокол огляду його автомобіля.

Крім того суд першої інстанції послався , що відповідно до норм прямої дії Конституції України, а саме ст.62, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає сумнівними порушення ОСОБА_2Є саме п.п. 14.2 «б» Правил дорожнього руху, що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигнал про намір повороту (перестроювання) ліворуч, оскільки як встановлено в судовому засіданні, водій транспортного засобу ВАЗ експлуатував такий на задніх розсіювачах світлових приладів якого було нанесено тонування або покриття, що зменшувало їх прозорість чи світло пропускання.

Тобто, суд аналізуючи дії водіїв в даній ДТП, та виконання ними ПДР, дійшов висновку, що якби водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_1, на виконання п.10.1 ПДР, переконався перед зміною напрямку руху(повороту ліворуч), що це буде безпечним для ОСОБА_2, як для водія транспортного засобу, який почав здійснювати обгін його транспортного засобу, і не створить останньому перешкод або небезпеки під час руху, то ОСОБА_2Є хоч і порушивши п.14.6 «в» ПДР України, обігнавши його продовжив би рух далі.

Згідно з положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

По даній справі 23.10.2015 року судом першої інстанції була призначена судово-автотехнічна експертиза, але враховуючи те, що експерт не дав висновок на ті питання які були поставлені йому судом в ухвалі суду, було призначено повторну судово-автотехнічну експертизу та на виконання зазначеної ухвали суду від 01 березня 2016 року експертам окрім цивільної справи, були надані матеріали адміністративних проваджень про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП та матеріали кримінального провадження №0000660 по факту дорожньо-транспортної пригоди, проте, 21 червня 2016 року до суду надійшло повідомлення судових експертів про неможливість надання висновку експертизи за матеріалами цивільної справи у відповідності до ст.53ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз.(а.с.118,157,183-185).

Таким чином, сукупність досліджених матеріалів справи та наявні в ній докази приводять апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм дана вірна юридична оцінка в частині визначення ступеня вини та підстав для настання цивільної відповідальності за завдані матеріальні збитки на підставі повно і всебічно досліджених обставин справи, письмових доказів, наявних в матеріалах справи, матеріалів справи № 742/2355/15п (провадження № 3/742/572/15) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, матеріалів справи № 742/2354/15п (провадження № 3/742/571/15) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП , матеріалів кримінального провадження № 10000660 по факту ДТП, що мала місце 01.05.2015 року, в тому числі з урахуванням положень ст. 988 ЦК України, ст.ст. 10, 88, 213 ЦПК України, ст.ст. 213, 221 КУпАП України, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 3, 6, 12, 22, 29 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» від 29.12.1976 року зі змінами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2, оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 3 ч. 2 цієї ж статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи, що в результаті ДТП належний позивачу на праві власності автомобіль отримав механічні пошкодження, ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг і характер страждань, виходить з дотримання засад розумності, виваженості та справедливості, як це визначено п. 9 постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1991 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Апеляційний суд вважає, що з врахуванням заявлених вимог моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. та встановленого судом відсоткового розміру вини кожного з водіїв з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди слід стягнути 500,00 грн, тобто зазначена сума буде достатнім розміром відшкодування моральної шкоди за встановлених судом обставин.

З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню та зміні в частині розподілу судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи що, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 21,00 грн. в рахунок відшкодування витрат пов»язаних з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження та 90,00 грн. витрат на правову допомогу з врахуванням задоволених вимог рішенням суду апеляційної інстанції, з врахуванням задоволення частково вимог немайнового характеру, які в суді першої інстанції не були оплачені судовим збором, з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути несплачений судовий збір за первісний позов за вимогу немайнового характеру в суді першої інстанції 24,36 грн., з ОСОБА_1 на користь держави несплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 219,24 грн. та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 26,80 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316-317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року, в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди скасувати, в частині розподілу судових витрат змінити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500,00 грн., у відшкодування моральної шкоди за пошкодження автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21,00 грн. в рахунок відшкодування витрат пов»язаних з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження та 90,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави несплачений судовий збір за первісний позов за вимогу немайнового характеру в суді першої інстанції 24,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави несплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 219,24 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 26,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: