Справа № 567/289/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Поліщук Т.М.

народні засідателі - Матвійчук О.В., Кузьменко І.Ю.

секретар - Гічиновська Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Острог Рівненської області заяву закладу освіти «Мінський державний медичний коледж» про визнання ОСОБА_1 безвісно відсутньою ,-

встановив:

Заклад освіти «Мінський державний медичний коледж» через Головне управління юстиції в Рівненський області звернувся до Острозького районного суду Рівненської області із заявою про визнання ОСОБА_1 безвісно відсутньою.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що рішенням суду Сморгонського району Гроденської області від 12.04.2004р. ОСОБА_1 позбавлена батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_2

За період перебування ОСОБА_2 на державному утриманні з 01.10.2006р. по 24.06.2009р. з ОСОБА_1 рішеннями суду Сморгонського району Гродненської області було стягнуто 11298303 білоруських рублів.

07.08.2013р. ухвалою Острозького районного суду Рівненської області дозволено примусове виконання рішення суду Партизанського району м. Мінська від 15.03.2013р. про стягнення з ОСОБА_1 34412013 рублів, затрачених закладом освіти «Мінський державний медичний коледж» на утримання ОСОБА_2, однак вказане рішення на даний час не виконане в звязку з тим, що місце перебування ОСОБА_1 не відомо.

За вказаних обставин просить визнати ОСОБА_1 безвісно відсутньою.

Згідно положень ч. ч. 1-2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до вимог ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України.

Дані правовідносини регулюються Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, що ратифікована Законом України N 240/94-ВР від 10.11.1994 року, що застосовується у відносинах України з Російською Федерацією, іншими державами та спрямована на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях даних країн.

Статтею 4 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікована Законом України N 240/94-ВР від 10.11.1994 року (далі Конвенція) визначено, що установи юстиції Договірних Сторін надають правову допомогу з цивільних, сімейних і кримінальних справах відповідно до положень цієї Конвенції.

Статтею 25 Конвенції врегульовано правовідносини Договірних Сторін з приводу визнання особи безвісно відсутньою і оголошення померлою, встановлення факту смерті.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 25 Конвенції по справах про визнання особи безвісно відсутною або оголошення померлою і по справах про встановлення факту смерті компетентні установи юстиції Договірної Сторони, громадянином якої особа була в той час, коли вона за останніми даними була жива, а у відношенні інших осіб установи юстиції за останнім місцем проживання особи.

Згідно ч.2 ст.25 Конвенції установи юстиції кожної з Договірних Сторін можуть визнати громадянином іншої Договірної Сторони й іншу особу, що проживає на її території, безвісно відсутною або померлою, а також встановити факт її смерті за клопотанням проживаючих на її території зацікавлених осіб, права й інтереси яких засновані на законодавстві цієї Договірної Сторони.

Згідно ч.3 ст.25 Конвенції при розгляді справ про визнання безвісно відсутнім або оголошенні померлим і справ про встановлення факту смерті установи юстиції Договірних Сторін застосовують законодавство своєї держави.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Статтею 247 ЦПК України визначені вимоги щодо змісту заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зокрема, у заяві повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом ст. ст. 248, 249 ЦПК України, якими визначено порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, суд до початку розгляду справи встановлює осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

За зверненням суду до державних органів із відповідними запитами в порядку ст. 248 ЦПК України, судом встановлено наступні обставини.

Згідно адресної довідки Острозького РС УДМС України в Рівненській області № 27-414 від 30.03.2016р. ОСОБА_1 була громадянкою України (документована паспортом громадянина України СР 376279 виданим 24.04.1998р. Острозьким МРВ УМВС України в Рівненській області). Повідомлення про вихід з громадянства України не надходило. З 24.04.1998р. ОСОБА_1 значиться знятою з реєстраційного обліку в Республіку Білорусь.

07.08.2013р. ухвалою Острозького районного суду Рівненської області дозволено примусове виконання рішення суду Партизанського району м. Мінська від 15.03.2013р. про стягнення з ОСОБА_1 34412013 рублів, затрачених закладом освіти «Мінський державний медичний коледж» на утримання ОСОБА_2

В ході здійснення примусового виконання рішення суду відділом державної виконавчої служби Острозького районного управління юстиції було встановлено, що ОСОБА_1 за останнім місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично не проживає, нерухомого та рухомого майна за ОСОБА_1 не зареєстровано.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 13.05.2014р. за поданням відділу ДВС Острозького районного управління юстиції оголошено розшук ОСОБА_1, в звязку з неможливістю встановлення її місця перебування.

Згідно повідомлення Острозького відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області в ході розшуку ОСОБА_1 було встановлено, що вищевказана громадянка померла у жовтні 2011р.

З лікарського свідоцтва про смерть № 276 від 20.10.2011р. вбачається, що ОСОБА_1, 26.01.1966р.н. померла 20.10.2011р. Причина смерті ракова інтоксикація.

Враховуючи викладене, оскільки в ході здійснення розшуку ОСОБА_1 встановлено, що вона померла, виконавчий документ щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь закладу освіти «Мінський державний медичний коледж» заборгованості відповідно до постанови державного виконавця від 26.09.2013р. повернуто стягувачу та виконавче провадження не здійснюється, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для визнання ОСОБА_1 безвісно відсутньою.

Керуючись ст.ст. 115, 121, 414, 248, 249 ЦПК України, ст.ст. 4, 5, 25 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, суд -

вирішив :

в задоволенні заяви закладу освіти «Мінський державний медичний коледж» про визнання ОСОБА_1 безвісно відсутньою відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_3

Народні засідателі ОСОБА_4 ОСОБА_5