Справа № 686/4938/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016

Хмельницький міськрайонний суд

в складі : головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Потравного І.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

публічного акціонерного товариства «Дельта банк»

про стягнення процентів за договором банківського вкладу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди

встановив :

У березні місяці 2015 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що 11 серпня 2014 року між ним як вкладником та відповідачем ПАТ «Дельта-банк» був укладено договір строкового банківського вкладу «Зростаючий» за № 015-22509-110814 відповідно до умов якого (пункт 1.2 договору) він передав в управління банку на депозитний рахунок № 8563 грошові кошти в сумі 50 000 грн., що підтверджується квитанцією № 38373621 від 11.08.2014 року. Договір був укладений з розрахунковим періодом 14 днів на строк з 11 серпня 2014 року по 25 серпня 2014 року.

Відповідно до пункту 1.10 умов договору, відповідач був зобовязаний повернути за його вимогою вклад та проценти по закінченню строку залученню вкладу.

Відповідно до пункту 1.11 договору передбачено, що у разі, якщо вкладник за цим договором не витребує суму вкладу шляхом надання письмової до закінчення операційного дня відповідного відділення банку останнього дня строку, встановленого п. 1.3 цього договору, дія цього договору вважається продовженою за згодою вкладника на той самий строк та на тих самих умовах.

29 грудня 2014 року позивач у встановленому пунктом 1.11 договору порядку до закінчення операційного дня Хмельницького відділення АТ «Дельта банк» останнього дня строку розрахункового періоду, визначеного пунктом 1.3 цього договору звернувся до відповідача із заявою про відмову від продовження терміну дії договору та витребування суми вкладу.

Всупереч волі позивача відповідач перерахував вклад на поточний картковий рахунок № 0617, який був відкритий для зарахування процентів за депозитним договором № 005-22500-200613 від 20.06.2013 року.

17.02.2015 року позивач подав відповідачу заяву про закриття поточного карткового рахунку № 0617, повернення вкладу і коштів, котрі незаконно утримуються відповідачем на означеному рахунку.

Просить повернути суму вкладу внесену позивачу суму вкладу 50 000 грн., розмір невиплаченої процентної ставки становить 1 900,32 грн., 1 574,75 грн. інфляційних втрат, 2 526,0 грн. пені за прострочення повернення вкладу, 187,92 грн. три проценти річних, 39 719 грн. упущеної вигоди та 15 000 грн. моральної шкоди та задоволити позов.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги в частині стягнення пені, суми вкладу 50 000 грн. та відсотків залишив без розгляду. На задоволенні решти вимог наполягає та просить їх задоволити. Подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала, просить у його задоволенні відмовити. Подала заперечення на позов в яких посилається на те, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року за № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб» прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року за № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта банк2 та делегування повноважень ліквідатора банку. У зв»язку із означеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта банк» згідно із статтями 37, 38 51 та 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Банком нараховані проценти за поточним рахунком № 0617 за період з 03.03.2015 року (з моменту запровадження тимчасової адміністрації по 22.06.2015 року (з моменту виплати Фондом гарантування вкладів гарантованої суми відшкодування.

Ухвалами суду від 08 вересня 2015 року та 28 березня 2016 року позов в частині стягнення пені, вкладу та відсотків по ньому залишені без розгляду.

Суд, вислухавши доводи позивача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно установлено, що 11 серпня 2014 року між позивачем, ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Дельта банк» був укладений договір № 015-22509-110814 про банківський строковий вклад депозит (зростаючий)у гривнях відповідно до якого вкладник ОСОБА_2 передав в управління банку грошові кошти в сумі 50 000 грн. із сплатою процентів в розмірі 18,5% річних (пункт 1.4 договору).

Внесення коштів відповідачем на рахунок підтверджується квитанцією за № 38373621 від 11 серпня 2014 року на суму 50 000 грн.

За умовами укладеного договору, зокрема пунктом 1.5 визначено, що відсотки на вклад в розмірі 18.3 % нараховуються банком від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк та у разі повернення вкладу.

Фактичне повернення коштів за вкладом та відсотками відбулось 22 червня 2015 року в сумі 50 926,66 грн., що підтверджується випискою банку від 22.06.2015 року

З обставин справи вбачається, що постановою правління Національного банку України № 150 від 2 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних строком на три місяці з 3 березня 2015 року по 2 червня 2015 року та продовжено до 02 жовтня 2015 року.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», посилалось на те, що банком умови договору виконані, повернення коштів відбулося шляхом їх перерахування на поточний рахунок, відкритий на ім'я позивача.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини пятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже з врахуванням, що з 3 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент звернення позивача із означеним позовом (12 березня 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно правового висновку, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001 цс15 згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Судом встановлено, що позивач у день закінчення строку дії договору 29 грудня 2014 року у встановленому пунктом 1.1 Порядку, до закінчення операційного дня останнього дня строку розрахункового періоду, визначеного пунктом 1.3 договору звернувся до банку із заявою про відмову від продовження терміну дії договору, чим засвідчив свій намір припинити дію договору та витребування суми вкладу.

Однак, відповідач перерахував вклад на поточний картковий рахунок № 0617, який був відкритий для зарахування процентів за іншим депозитним договором.

У звязку з цим банк був зобовязаний повернути вкладнику депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, проте повернув кошти позивачеві лише 22 червня 2015 року, чим порушив свої грошові зобовязання.

Суд вважає, що у зв»язку із запровадженням тимчасової адміністрації з 03 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент звернення позивача із позовом (12 березня 2015 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним і підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору.

Такий висновок підтверджений у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Тому із наведених підстав позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись статей 10,60,212,215 ЦПК України, статей 525, 629,651, 653, 1058, 1061 Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з часу його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області.

Суддя: