03.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/6507/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Федченко В.М.,

при секретарі - Бунакової С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування домоволодінням за адресою м. Дніпропетровськ, м-н. Таромське, вул. Шмідта, 28; усунути йому перешкоди в користуванні вказаним домоволодінням шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, натомість надала клопотання про відкладення слухання справи, у зв'язку із знаходження на стаціонарному лікування.

Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилася, надала клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність відповідача, яка 07.12.2015 року приймала участь в судовому засіданні та надала суду свої пояснення.

Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, м-н. Таромське, вул. Шмідта, 28, на підставі договору дарування від 10 жовтня 1990 року посвідченого старшим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за №1-5506, зареєстровано в КП ДМБТІ 25 жовтня 1990 року в реєстрову книгу під №3-61 (а.с.11-12).

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідач, ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною позивача, а відтак відповідно до ч.1ст.405 ЦК України мала право користування вказаним житлом як член його сімї, у зв'язку з чим була зареєстрована за відповідною адресою, що підтверджується довідкою від 06.07.2015р., виданою головою квартального комітету №2 ОСОБА_4 (а.с.20,22).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідачка понад рік не проживає в домоволодінні № 28 за адресою м. Дніпропетровськ, м-н. Таромське, вул. Шмідта, що підтверджується актом № 3302, складеним 20.08.2015р. головою квартального комітету №2 ОСОБА_4 у складі комісії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.21). Факт не проживання відповідачки за адресою м. Дніпропетровськ, м-н. Таромське, вул. Шмідта №28 також знайшов своє підтвердження в поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які були допитані в судовому засіданні 07.12.2015 року та надали пояснення суду, що ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає понад 14 років. Також пояснили, що позивач проживає сам в будинку, до нього навідуються його діти, а відповідачку вони там не бачили.

Таким чином, оскільки відповідачка не є власником (співвласником) домоволодіння, розташованого в м. Дніпропетровську, м-н. Таромське, вул. Шмідта, 28, та не проживає у ньому понад один рік, суд доходить висновку, що вона втратила право користування ним, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За змістом ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування домоволодінням за адресою м.Дніпропетровськ, м-н. Таромське, вул. Шмідта, 28.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Федченко В.М.