САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/6726/15-ц
Провадження № 2/206/170/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" травня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Чинник М.К, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна про визнання заповіту недійсним та розподіл спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який з урахуванням уточнених вимог обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_5 15.04.2014 року вона звернулась до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, де їй нотаріус повідомив, що її мати залишила заповіт, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_3 Вона була дуже здивована цим заповітом, оскільки її мати уникала прийняття рішення щодо розподілу квартири і висловлювала сподівання, що квартира буде розподілена у рівних частках між нею та її братом, або його сином, оскільки брат помер в 2008 році. Вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству, оскільки не був підписаний особисто заповідачем, а підпис іншою особою можливий у разі хвороби або фізичної вади заповідача. Законодавство не передбачає такої форми правочину «в зв'язку з віком заповідача», як вказано в заповіті. Зазначених в заповіті осіб її мати не знала, тому не могла їх запросити в якості незалежних осіб. У заповіті не вказано номер паспорту заповідача та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вказуються як «свідки» так і як «незалежні особи». Таким чином не зрозуміло, чи є їх підписи достатніми з огляду на ч.4 ст.207 та ст.1253 ЦК України.

Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому вона просить суд, визнати заповіт недійсним у відповідності до ст.1257 ЦК України, перевірити правомірність рішення про визнання заповіту та розподілення спадщини і у разі необхідності змінити їх. Крім того, просила поновити строк звернення до суду з дійсним позовом.

В судовому засіданні позивачка підтримали уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та зокрема пояснив, що він разом з бабусею їздив до нотаріальної контори складати та посвідчувати заповіт. Бабуся сама не могла підписати заповіт, оскільки була старенька та в неї тряслися руки. Тому замість неї у заповіті розписались інші особи. Скласти заповіт на його ім'я було волею бабусі.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальова Є.С. в судовому засіданні пояснила, що 7 травня 2013 року до неї звернулася ОСОБА_5, з проханням посвідчити заповіт. Заповідач була дієздатна, сама прочитала заповіт, а підписати його не змогла, оскільки була людиною похилого віку та в неї тряслася рука. Тому замість заповідача на її особисте прохання заповіт було підписано іншими особами. До нотаріальної контори разом з заповідачем для посвідчення заповіту приходив відповідач. На вигляд стосунки між ними були гарні.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5 (а.с.31,32).

7 травня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.С. був посвідчений заповіт, яким ОСОБА_5 усе її майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, в тому числі її частку квартири АДРЕСА_1, Україна і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона законом матиме право заповіла онукові ОСОБА_3 (а.с.36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла (а.с.29).

В передбачений законом шестимісячний строк позивач та відповідач звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 (а.с.61).

Згідно вимог ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст.1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251,1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем.

Відповідно до ч 4 ст.207 ЦК України, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також у тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою.

Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Главою 3 п. 1.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012 року передбачено, що якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Таким чином, фізична вада або хвороба заповідача, не є вичерпним переліком підстав для підписання заповіту не заповідачем, а іншою особою.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. ст. 207, 1247 ЦК України, спірний заповіт у зв'язку з віком заповідача ОСОБА_5 на її особисте прохання, у її присутності та нотаріуса, після його прочитання, був підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Даний факт підтверджено в судовому засіданні поясненнями третьої особи нотаріуса Ковальової Є.Є. та відповідача ОСОБА_3

Позивачем в розумінні ст. 57-59 ЦПК України не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували даний факт.

Сторонам судом роз'яснювалось, що відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Викликати в судове засідання в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9, які були присутніми при посвідченні спірного заповіту та в ньому розписались замість заповідача, сторони відмовились (а.с.97).

Відповідно ч 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, даний заповіт складено у відповідності до вимог діючого законодавства, він власноруч підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за дорученням заповідача ОСОБА_5 у її та нотаріуса Ковальової Є.Є. присутності.

Доводи позивача, що в заповіті не вказаний номер паспорту заповідача та те, що її мати ніколи не мала знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ніяким чином не є підставами для визнання заповіту недійсним та ни є порушенням вимог встановлених ст.1247 ЦК України до форми заповіту.

Що стосується вимоги про розподіл спадщини та у разі необхідності її зміни, то вона не була предметом даного спору та доказування.

Також не потребує вирішенню питання про поновлення строків звернення до суду з дійсним позовом.

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна про визнання заповіту недійсним та розподіл спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко