Єдиний унікальний номер 233/3334/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1133/2016
Головуючий в 1 інстанції: Наумик О.О. Єдиний унікальний номер 233/3334/15-ц
Доповідач: Новікова Г. В. Номер провадження 22-ц/775/1133/2016
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

01 червня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Біляєвої О.М., Гапонова А.В.,

при секретарі: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 2 квітня 2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови кредитного договору та ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України. В звязку з цим банк просив стягнути заборгованість у розмірі 21725,74грн., яка складається з : 10250,81грн. заборгованості за кредитом, 9014,87грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 949,31грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6. умов та правил надання банківських послуг, 500грн. штрафу (фіксована частина), 1010,75грн. штрафу (процентна складова).

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій посилалася на те, що банком не дотримано умови та правила надання банківських послуг, а саме в анкеті заяві банку від 02 квітня 2009 року зазначено, що між нею та банком підписаний лише договір про надання банківських послуг, а не будь-який інший. Крім того, всупереч вимогам Законів України «Про національний банк України», «Про банки та банківську діяльність», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згаданих правил (затверджених НБУ) в спірних правовідносинах банк не надав споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, які мали бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту; порушив встановлені правилами зобовязання щодо забезпечення їх виконання: перед укладенням кредитного договору не надав споживачу в письмовій формі інформації про умови укладенням кредитного договору, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; не зазначив інформацію про платежі споживача, з обовязковим зазначенням бази їх розрахунку; банк порушив зобовязання щодо отримання письмового підтвердження споживача про ознайомлення з усією інформацією про послуги; в порушення вимог ст.ст. 207, 208, 1055 ЦК України не уклав з відповідачем двосторонній правочин в письмовій формі, а відтак не виконав вимоги НБУ щодо обовязкового зазначення в кредитному договорі або додатку до нього детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача; кредитний договір не містить графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом; в згаданому договорі не зазначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Також зазначила, що у сторін фізично відсутній сам договір від 02.04.2009 року, кредитні правовідносини відсутні, тому цей договір є неукладеним. Вказала, що банківська картка, видана ОСОБА_1, немає ознак того, що є кредитною; банком порушені вимоги ст.ст.203, 207, 208, 1055 ЦПК України, а саме договір (анкета-заява) не укладений у належній формі - не підписаний уповноваженою особою банку та споживачем, тому є нікчемним правочином.

Просила суд визнати недійсним правочин «договір» б/н, укладений 02 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» та застосувати наслідки недійсності правочину до вищевказаного договору.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду від 07 вересня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. З ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 02.04.2009 року станом на 30.04.2015 року в розмірі 19265, 68грн., а також судовий збір в сумі 243,60 грн.. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання правочину недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості та задовольнити її зустрічний позов. Вважає, що суд першої інстанції не зясував справжнього характеру правовідносин між сторонами та не перевірив всіх обставин, що мають суттєве значення для вирішення спору по суті. Зазначила, що суд не застосував вимоги ст.8 ЦПК України та не перевірив дотримання позивачем вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, яким повинен був надати перевагу в своєму рішенні. Крім того, з доданої банком копії заяви позичальника від 02.04.2009 року про приєднання умов та правил вбачається недотримання банком таких правил: всупереч вимогам Законів України «Про Національний банк України», «Про банки та банківську діяльність», ст. 11 «Про захист прав споживачів» та вищевказаних Правил банк не надав споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту, які мали бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту; порушив встановлені Правилами зобовязання щодо забезпечення їх виконання, бо перед укладенням кредитного договору не надав споживачу в письмовій формі інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; не зазначив інформацію про платежі споживача з обовязковим зазначенням бази їх розрахунку; банк порушив зобовязання щодо отримання письмового підтвердження споживача про ознайомлення з усією вказаною інформацією; в порушення вимог ст.ст. 207, 208,1055 ЦК України не уклав з відповідачем двосторонній правочин в письмовій формі, а відтак так не виконав вимоги НБУ щодо обовязкового зазначення в кредитному договорі або додатку до нього детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача; «кредитний договір» б/н від 02.04.2009 року не містить графіка платежі у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом; в згаданому договорі не зазначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Крім того, всупереч вимогам ст.119 ЦПК України оригінал спірного кредитного договору банк суду не надав.

Також банк посилається на умови та правила надання банківських послуг, взяті з сайту,однак сайт не містить інформації щодо наявності Умов і правил надання банківських послуг, прийнятих або затверджених раніш, ніж 01.04.2009р., що створює сумніви у достовірності наданого позивачем «Витягу з Умов та правил надання банківських послуг», затверджених Наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256.

Суд не врахував вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII та Листа банку України від 27 жовтня 2014 року за №18-112/62138 та нарахував пеню, чим порушив норми матеріального права.

Суд не звернув увагу на те, що кредитний договір не укладений в письмовій формі двома сторонами всупереч вимогам ст.ст. 203, 207, 208, 1055 ЦК України, тому є нікчемним.

На думку ОСОБА_1 зустрічний позов містить вдосталь доводів та обґрунтувань, які суд безпідставно проігнорував.

В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать телефонограми, отримані особисто ОСОБА_1 та представником ОСОБА_2. Представник ОСОБА_2 надала заяву про слухання справи у їх відутність. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносини, укладено договір про надання банківських послуг. Заборгованість за кредитом підлягає стягненню, а підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється.

Висновок суду підтверджується тим, що 02.04.2009р між ПАТ КБ ПриватБанк і ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника про надання кредиту у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Про ознайомлення в письмовому вигляді з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку,які були надані для ОСОБА_1, вона була ознайомлена, про що свідчить її підпис в заяві при отриманні нею картки та пінкоду. Факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місце знаходження ОСОБА_1 підтвердила своїм підписом в заяві про отримання кредитки 02.04.2009 року.(а.с.8 зв.).

В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» викладено фінансові умови надання кредитки та приклади розрахунку суми оплати за використання кредитних коштів,з якими ОСОБА_1 також ознайомлена,про що свідчить її особистий підпис (а.с.9)

Згідно заяви клієнта на видачу кредитної картки від 02.04.2009р., банк надав ОСОБА_1 кредитний ліміт у сумі 2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з базовою процентною ставкою за кредитом - 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Із пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Із пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.04.2009 р.,укладеним між ПАТ КБ ПриватБанк та клієнтом ОСОБА_3 станом на 30.04.2015 року, склала 21725,74 грн., із яких: заборгованість за кредитом-10250,81 грн.; заборгованість за процентами-9014,87 грн.,в тому числі несплачені проценти за поточну заборгованість -525,81грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість-8489,06 грн.; нарахована комісія-949,31грн.,заборгованість по судовим штрафам-1510,75грн..

25.07.2014року було здійснено останній платіж в рахунок погашення кредиту.

Наданий Банком розрахунок заборгованості ОСОБА_1 повністю або частково не спростовано. Суд визнав правильним вказаний розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась, оскільки він відповідає умовам укладеного договору.

Визначаючи розмір суми, яка підлягала стягненню на користь ПАТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції правильно застосував положення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і відмовив в стягненні заборгованості по пені, комісії та штрафам.

Отже, як свідчать матеріали справи, відповідачем порушені договірні зобов'язання у частині своєчасного повернення кредитних коштів, жодних претензій щодо незгоди із умовами надання грошових коштів не висувалось, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість за кредитом, а саме: тіла кредиту, процентів за користування кредитом, яка правильно стягнута з ОСОБА_1 у примусовому порядку.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь яких доказів, які б спростували надані банком докази, відповідач суду не надала. Тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови банку у задоволені його позовних вимог.

Відповідачем не надано суду будь- яких доказів, які б спростували доводи позивача, також нею не наданий примірник тих Умов, згоду на приєднання до яких вона надала. Тому у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність доводів позивача. Суд першої інстанції правильно прийняв як доказ Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем, що засвідчені печаткою та підписом уповноваженої особи.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Згідно з частиною першою статті 638 та частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі частини другої статті 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом установлено, що банк і позичальник уклали кредитний договір у письмовій формі, як вимагається частиною першою статті 1055 ЦК України. Також судом встановлено, що банк перераховував на кредитну картку обумовлену кредитним договором грошову суму, якою ОСОБА_1 користувалася. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Доводи про те, що правочин не вчинено в письмовій формі і не отримано оригінал «кредитного договору» судом правильно не прийнято до уваги, оскільки спростовується встановленими обставинами. ОСОБА_1 особисто підписана Заява, яка є договором про надання банківських послуг, що підтверджено самою ОСОБА_1. Вказані доводи не спростовують наявність договірних відносин між сторонами, та те, що Банк надавав, а відповідач користувалася коштами і частково їх погашала.

Посилання на те, що банк не надав споживачу достовірної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним; порушив встановлені Правилами зобовязання щодо забезпечення їх виконання, бо перед укладенням кредитного договору не надав споживачу в письмовій формі інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; не зазначив інформацію про платежі споживача з обовязковим зазначенням бази їх розрахунку; банк порушив зобовязання щодо отримання письмового підтвердження споживача про ознайомлення з усією вказаною інформацією; в порушення вимог ст.ст. 207, 208,1055 ЦК України не уклав з відповідачем двосторонній правочин в письмовій формі; «кредитний договір» б/н від 02.04.2009 року не містить графіка платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами.

ОСОБА_1 ознайомлена з умовами кредитування наданням кредитки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», про що свідчить її підпис в довідці від 02.04.2009р.

Відповідно до умов та правил надання банківських послуг банк надає клієнту платіжну картку, а також банківські послуги, визначені в заяві та памятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом і, таким чином, клієнт надає свою згоду, що заява клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Ці умови регулюють відносини між банком та клієнтом по відкриттю та обслуговуванню карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених в заяві. Згідно п.3.3. цих же умов підписання цього договору є прямою та безпосередньою згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Вказівка на те, що судом не застосовано положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і не прийнято до уваги, що відсутні законні підстави для нарахування банком пені і штрафів, є необґрунтованою. Так як, навпаки, суд першої інстанції в рішенні навів мотиви не прийняття до уваги нарахованих банком сум штрафів та пені та не включення їх в суму заборгованості, яка стягнута судом, на що не звернув уваги апелянт.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи,приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: