Справа № 399/115/15-ц
Провадження 2/399/52/16
Рішення

Іменем України

26 січня 2016 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гриценко Т.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання договору та додаткової угоди до договору оренди землі недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес», в якому просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 10.03.2009 року належної їй на праві власності земельної ділянки терміном на 10 років, тобто до 2019 року, яка була зареєстрована між нею ОСОБА_4 (ОСОБА_3В.) та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес» 24.03.2009 р. за № 76 у Світловодському міськрайонному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центра державного земельного кадастру» та повернути земельну ділянку в її користування.

Позов мотивує тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім"я ОСОБА_4 на підставі розпорядження Онуфріївської районної державної адміністрації від 10 червня 2002 року № 226-р, загальною площею 11,76 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована та території Василівської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Належна їй земельна ділянка знаходиться в оренді в ТОВ «Верес». З представником ТОВ «Верес» 21 січня 2005 року, який знаходиться в сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, позивач підписала договір оренди строком на 10 років, який був зареєстрований в Онуфріївському УЗК про що в Державному реєстрі земель було вчинено запис від 31 травня 2005 року за № 175. В 2013 році від представника ТОВ «Верес» позивач дізналась про існування додаткової угоди від 10 березня 2009 року, відповідно до якої були змінені деякі пункти основного договору, а саме пункту 3.1. та 4.3 в наступній редакції: «п. 3.1. Договір укладено на 10 років з моменту державної реєстрації Додаткової угоди. Після закінчення договору оренди землі «Орендар» має переважне право поновити його на новий строк. П. 4.3. Орендна плата вноситься «Орендарем» щорічно у грошовій, натуральній, відробітковій формі за домовленістю сторін у розмірі 3,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 1806,00 гривень у строк до 31 грудня кожного року». Вказана додаткова угода була зареєстрована 24 березня 2009 року за № 47 у Світловодському міськрайонному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Вказану додаткову угоду від 10 березня 2009 року до вказаного вище договору оренди землі позивач не підписувала, про її існування не знала.

Звернувшись до уповноваженого представника відповідача ТОВ «Верес», офіс якого знаходиться в сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, з проханням про припинення використання належної їй земельної ділянки з 31.05.2015 року, однак відповідач відмовив, посилавшись на додаткову угоду, яку з їх слів було нею укладено 10 березня 2009 року терміном на 10 років з моменту підписання цього договору, при цьому надавши їй копію додаткової угоди до договору оренди землі, де був поставлений її підпис «орендодавець ОСОБА_4В.», який насправді їй не належить. Таким чином відповідач надав їй документи для ознайомлення, а саме додаткову угоду до договору оренди землі належної їй земельної ділянки, яка нею не підписувалась і згоди на її укладення нею нікому не надавалось. Запропонувавши відповідачу добровільно повернути належну їй земельну ділянку в користування, якою відповідач незаконно намагається в подальшому користуватись, після закінчення дії строку основного договору користування, на що отримала відмову. Приймати письмові претензії стосовно вищевикладеного та надсилати відповіді по суті, відповідач відмовляється, що змусило позивача звернутись до суду. Оскільки відповідачем не було дотримано вимоги дійсності правочину, бо позивач особисто не була присутня при укладенні додаткової угоди від 10.03.2009 року до договору оренди землі від 21 січня 2005 року, і відповідно не підписувала її спірна угода є недійсною.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та пояснила, що додаткову угоду до договору оренди землі від 10 березня 2009 року не підписувала, оскільки її підписав колишній чоловік, але одразу їй про це не сказав. Спочатку вона зверталась до відповідача з вимогою розірвати договір оренди з метою самостійного обробітку земельної ділянки оскільки змінився її сімейний стан, однак їй було відмовлено. Саме тоді коли вона звернулась з вимогою про розірвання договору оренди від відповідача дізналась про існування спірної додаткової угоди.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, пояснив, що його довірительниця спірну додаткову угоду не підписувала й про її існування дізналась два роки тому. Крім того просив повернути спірну земельну ділянку в користування позивача. Також ним були надані пояснення, що відповідають позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити та надав пояснення, що відповідають поданому запереченню на позов. Крім того представник відповідача просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки позивач без поважних причин пропустила строк позовної давності, який почав спливати з 2009 року, бо вважає, що згідно її переписки з ТОВ «Верес» видно, що ОСОБА_3 знала про наявність додаткової угоди ще в 2009 році.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що сам особисто підписував додаткову угоду до договору оренди землі в с. Василівка Онуфріївського району під час отримання зерна в рахунок орендної плати, бо йому сказали що підписати треба для того щоб додали зерна. Того дня він підписав за себе додаткову угоду також. Про те, що підписав додаткову угоду за дружину їй не сказав. Змісту її також не читав й своєї копії додаткової угоди не отримував. Про спірну угоду повідомив дружину два роки тому, коли вона захотіла розірвати договір з ТОВ «Верес» .

Суд, заслухавши позивача, її представника, представника відповідача та свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка № 6,01 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом серія Р2 № 458557 /а.с. 6/.

21 січня 2005 року в с. Василівка між гр. ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес» було укладено договір оренди землі загальною площею 6,01 га, яка належить позивачу на підставі державного акту виданого 2 липня 2002 року Онуфріївською РДА строком на 10 років. В подальшому вказаний договір був зареєстрований в ОВКРФДП «ЦЗК» 31 травня 2005 року за № 175 /а.с. 7-9/.

10 березня 2009 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 175 та зареєстровано в Світловодському міськрайвідділі КРФДП «ЦДЗК» від 24 березня 2009 року № 47 /а.с. 10/.

15 березня 2014 року позивач ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 /а.с. 5/.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2012 року неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією розірвати договір оренди землі на що отримувала відповідь про відсутність підстав для його розірвання /а.с. 33-39/.

Згідно ст.ст. 13, 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). (ч.2 ст. 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону, є підставою для визнання договору недійсним (ч.2 ст.15 Закону).

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням позивача ухвалою суду була призначена та проведена Кіровоградським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз судово-почеркознавча експертиза /а.с. 113-115/.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсного правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1977 від 23.12.2015 року підписи від імені ОСОБА_4 у додатковій угоді до договору оренди землі № 175 від 31.05.2005 року, укладений від 10 березня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Верес» в особі Генерального директора ОСОБА_7, зареєстрований у Світловодському міськрайвідділі КРФДП «ЦДЗК» від 24.03.2009 року за № 47, який міститься у колонці «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» виконаний не самою ОСОБА_4, а іншою особою /а.с. 113-116/.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, суд вважає, що додаткову угоду до договору оренди землі слід визнати недійсною, оскільки згідно висновку судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_3 як орендодавець не підписувала спірну додаткову угоду до договору оренди землі. При цьому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, оскільки про наявність спірної додаткової угоди позивач дізналась після звернення до відповідача з вимогою про розірвання основного договору.

Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» про визнання договору та додаткової угоди до договору оренди землі недійсним задовольнити.

Визнати недійсним додаткову угоду від 10 березня 2009 року до договору оденди землі від 31травня 2005 року укладену між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес», яка зареєстрована 24.03.2009 року за № 47, у Світловодському міськрайвідділу КРФДП «ЦДЗК».

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Верес» повернути ОСОБА_3 в користування земельну ділянку площею 6,01 га, що розташована на території Василівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно державного акту серія Р2 № 458557.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 2455, 44 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 січня 2016 року.

Суддя М.М. Лях