У Х В А Л А

15 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа - відділ Держземагентства у Полтавському районі Полтавської області, про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області від 22 квітня 2010 року у частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 розміром 0,1834 га. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 площею 0,1834 га. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 1 вересня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення суду апеляційної інстанції скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду касаційної інстанції та залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 5, 377 ЦК України, положень ЗК України 1990 року, ЗК 2001 року, Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок».

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві власності в рівних частинах, по Ѕ кожному, а тому пропорційно до цих часток їм має належати земельна ділянка для обслуговування зазначеного нерухомого майна, проте згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку її власником є лише ОСОБА_4, що порушує права ОСОБА_5 як співвласника житлового будинку.

У наданому для порівняння рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що при наявності рішення уповноваженого органу про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» та обставина, що у земельно-кадастрових документах про це не зроблено запис і відсутня відповідна відмітка у паспорті або документі, який його замінює, не може свідчити, що у позивача не виникло право власності на земельну ділянку, оскільки таке право посвідчувалось самим рішенням. За наведених обставин, передача земельної ділянки ділянка НОМЕР_1, що розташована у СТ «Дорожник-3», Трудовської сільської ради Сімферопольського району ОСОБА_5 проведена з порушенням чинного законодавства та прав ОСОБА_6.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року суд виходив із того, що пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області, третя особа - відділ Держземагентства у Полтавському районі Полтавської області, про визнання незаконними та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов'язання вчинити певні дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема