Справа № 367/4890/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/2034/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» звернулося до суду із вказаним позовом, який мотивувало наступним:

11 березня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №66/2008 USD, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 40793,00 доларів США на строк до 10 березня 2015 року з розрахунку 12 % річних за користування кредитом. 11 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно до умов якого остання зобовязалася відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував своїх зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 07 липня 2015 року виникла прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 37 635,93 доларів США; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 16 397,46 доларів США; прострочена заборгованість за щомісячною комісією за кредитне обслуговування в розмірі 7 228,94 грн.; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 11 серпня 2008 року по 07 липня 2015 року в розмірі 81 616,43 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 11 серпня 2008 року по 07 липня 2015 року в розмірі 46 790,32 доларів США; пеня за щомісячною комісією за період з 11 серпня 2008 року по 07 липня 2015 року в розмірі 30 059,86 грн., а всього загальна сума заборгованості склала 182 440,14 доларів США і 37 288,80 грн.

Зважаючи на наведене, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 182 440,14 доларів США та 37 288,80 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути суму заборгованості за кредитом з поручителя ОСОБА_3Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Зазначає, що судом першої інстанції незаконно застосовано строк позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_3 з клопотання про застосування такого строку. Оскільки строк договору кредиту закінчився лише 10 березня 2015 року, банк предявив вимогу до поручителя в шестимісячний строк 07 липня 2015 року. Крім того , що першої інстанції не враховано, що станом на 22 вересня 2015 року Бучанською міською державною нотаріальною конторою не видавалось свідоцтво про право на спадщину після смерті позичальника ОСОБА_2 За таких умов правові підстави для застосування строку позовної давності у суду були відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції своє рішення обґрунтовував пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявила представник відповідача в своїх запереченнях проти позову. В той же час з такою позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до положень ст.ст. 201, 205 ЦПК України суд зупиняє провадження у справі у разі, коли особа, що була стороною у справі, під час розгляду такої справи помре або буде оголошена померлою, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, та закриває провадження по справі у разі, коли спірні правовідносини правонаступництва не допускають. З аналізу наведених положень вбачається, що вони регламентують дії суду у випадку, коли особа, що є стороною у справі, помре або буде оголошена померлою після відкриття провадження по справі. В той же час предявлення позову до особи, яка ще на час подання такого позову вже була померлою, чинним процесуальним законодавством не допускається, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи у відповідності до положень ст. 25 ЦК України припиняється у момент її смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, позов було подано до суду 21.07.2015 року, тоді як відповідач по справі ОСОБА_2 помер ще 19.02.2010 року, і про це позивачу було достеменно відомо, про що свідчать заяви ОСОБА_3 до банку у вересні 2010 року та звернення банку Бучанської міської державної нотаріальної контори в березні 2011 року. За таких умов колегія суддів констатує, що провадження по даній справі було відкрите відносно особи, що на той час вже була померлою, відтак у відповідності до положень ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі відносно неї підлягає закриттю.

Не погоджується колегія суддів апеляційного суду й з позицією суду першої інстанції щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 у звязку з пропуском строку позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 267 сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В той же час суд відмовляє у задоволенні позову через сплив строку позовної давності у разі, коли він дійде висновку про наявність порушення права особи, що підлягає судовому захисту. В іншому випадку відмова у задоволенні позову має ґрунтуватися на відсутності порушення такого права.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року регулювання правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності передбачено ст. 559 ЦК України. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або 1 року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Також, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, предметом якої був спір про визнання поруки припиненою, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Як вбачається з тексту укладеного 11.03.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 договору поруки, остання поручається перед позивачем за виконання ОСОБА_2 своїх зобовязаньза договором кредиту №66/2008 USD. При цьому поручитель зобовязаний виконати відповідне6 зобовязання за позичальника шляхом сплати кредиту протягом 1 дня від дня отримання вимоги банку (п. 2.1. договору поруки). У відповідності до п. 4.2. договору поруки, він набирає чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання зобовязань сторін.

В матеріалах справи міститься повідомлення-вимога про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків, комісії й штрафних санкцій, яку позивач 04.03.2011 року предявив відповідачу ОСОБА_3 Зважаючи на вищевикладене, саме з цього часу має відраховуватися шестимісячний строк, протягом якого позивач міг предявити позов до поручителя. Оскільки такого зроблено не було, колегія суддів приходить до висновку про припинення з 04.09.2011 року дії укладеного ОСОБА_3 з банком договору поруки, відтак позов до неї не підлягає до задоволення саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності, як про це зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. При цьому норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального ьа процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення: провадження в частині вимог до ОСОБА_2 закрити, узадоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4