АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб: представника позивача Коршуна О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015року задоволено позов ТОВ «Рада 5» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Рада 5» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 970 грн. 93 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 466 грн. 76 коп., 3% річних у розмірі 352 гри. 30 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що при розгляді справи у першій інстанції поза увагою суду залишилася та обставина, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження заборгованості за період з травня 2010 рок по липень 2012 року, а вказана в довідці сума 3 970,93 грн. не є належним і допустимим доказом за відсутності періоду виникнення такого боргу та належного розрахунку із відомостями про фактичну оплату послуг. Крім того, звернула увагу на те, що сплинув трирічний строк позовної давності для пред'явлення такої вимоги, про застосування якої просила відповідач.

Справа №757/5836/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4410/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Ю.А. Фаркош
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач

В суді апеляційної інстанції представник позивача Коршун О.А. просив відхилити подану апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Відповідач ОСОБА_2 надіслала до суду телеграму, у якій просила відкласти розгляд справи у зв'язку із хворобою її представника. Колегія суддів не вбачала підстав для відкладення розгляду справи, оскільки доказів на підтвердження поважності причин неявки представника в судове засідання ОСОБА_2 суду не надала, а крім того зазначена обставина не звільняла ОСОБА_2 від явки в судове засідання суду апеляційної інстанції. За таких обставин, колегія суддів у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Рада-5» суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства в період з травня 2010 року по липень 2012 не сплачувала нараховану оплату за додаткові послуги за договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем за цей період у розмірі 3 970, 93 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. А також стягненню підлягають сума за інфляційну складову боргу в розмірі 466, 76 грн. та сума 3% річних у розмірі 352, 30 грн. за прострочення виконання зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в період з травня 2010 року по липень 2012 року була власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 363,7 кв.м.

Між ТОВ «Рада» Корпорації «Познякижилбуд» та ОСОБА_2 02 березня 2001року було укладено договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території».

Так, пунктом 2.2.12 договору «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 02 березня 2001року визначено, що для поліпшення комфортного мешкання та проведення комплексу робіт по будинку, з метою відновлення його конструкції та систем інженерного обладнання, а також підтримання експлуатаційних якостей, не пов'язаних зі зміною основних техніко - економічних показників, ОСОБА_2 зобов'язується сплачувати за ці додаткові послуги за квадратний метр загальної площі квартири на рахунок ТОВ «Рада» 0,5 грн. щомісяця.

З положень ст.ст.66, 67, 68 Житлового Кодексу України, вбачається, що особи, які користуються жилими приміщеннями в будинку державного і громадського житлового фонду, зобов'язані щомісячно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572 власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що розпорядженням органів місцевого самоврядування ТОВ «Рада -5» не було призначено виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, однак за матеріалами справи ТОВ «Рада-5» є організацією, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1 та з якою відповідач уклала договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Так, договором «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території» від 02 березня 2001року сторони узгодили надання та оплату додаткових послуг.

Із установчого договору про створення та діяльність ТОВ «Рада 5» від 11 вересня 2009року вбачається, що ТОВ «Рада 5» є правонаступником прав та обов'язків ТОВ «Рада» в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку АДРЕСА_1.

У свою чергу, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд дійшов правильного висновку, встановивши, що пункт 2.2.12 даного договору, яким передбачено надання додаткових послуг, діяв у період нарахування ТОВ «Рада-5» послуг, а тому є законним та обґрунтованим, оскільки недійсним у встановленому законом порядку він визнаний не був.

Встановлені судом обставини свідчать про порушення відповідачем договірних зобов'язань та вимог наведених вище норм чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що за відсутності доказів щодо розірвання договору між сторонами, договір від 02.03.2001року про надання житлово-комунальних послуг, укладений між ТОВ «Рада», правонаступником якого є ТОВ «Рада-5», та ОСОБА_2 є чинним, а відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з травня 2010 по липень 2012 у розмірі 3970,93 грн.

Суду, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час розгляду справи в апеляційному порядку, стороною відповідача не було надано належних доказів щодо сплати за вказаний період додаткових послуг на рахунок ТОВ «Рада-5», а тому посилання ОСОБА_2 у апеляційні скарзі на те, що у неї відсутня заборгованість перед позивачем у зазначений період не відповідає встановленим обставинам справи.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Рада 5», судом першої інстанції було враховано подану представником заяву про зменшення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася за період з травня 2010 року по липень 2012року, надавши розрахунок на підтвердження суми боргу (а.с.232,233). Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13.06.2013 року про відмову ТОВ «Рада 5» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги, в травні 2013 року ТОВ «Рада 5» зверталось до суду з заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зазначена ухвала суду набрала законної сили. Вказаним зверненням до суду з заявою про видачу судового наказу було перервано позовну давність за вимогами ТОВ «Рада 5» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно за вимогами про стягнення заборгованості за період з травня 2010 року по липень 2012 року строк позовної давності позивачем не пропущено.

Крім того, не спростовують висновків суду і посилання ОСОБА_2 у поданій скарзі на не з'ясування судом першої інстанції при вирішення спору чи визначені у встановленому законом порядку межі прибудинкової території, яка відноситься до будинку, чи сформований тариф на утримання будинку та прибудинкової території відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р., чи затверджений таким чином сформований тариф органом місцевого самоврядування, чи затверджений перелік послуг по утриманню будинку, які надаються його мешканцям, чи використовується при будинкова територія виключно з призначенням, так як є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Так, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Належних та допустимих доказів на підтвердження звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних додаткових послуг відповідач ОСОБА_2 у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку суду не надала і такі дані в матеріалах справи відсутні.

Крім того, судом вірно застосовано при вирішенні спору положення ст. 625 ЦК України на підставі чого стягнуто з відповідача інфляційну складову боргу та 3% річних. Оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що вона та її представник не були належним чином повідомлені про дату судового засідання, яке відбулося 15.12.2015року не береться колегією суддів до уваги, оскільки ця обставина не спростовує правильність висновків суду першої інстанції та не може бути підставною для його скасування. Відповідач та її представник не були позбавленні можливості надати суду апеляційної інстанції нові докази на спростування висновків суду першої інстанції, що ними зроблено не було.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: