Справа № 712/2-1811/2009
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_2, з участю заінтересованих осіб Ірлявської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, Ужгородської районної державної нотаріальної контори, Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності на нерухоме спадкове майно,-

в с т а н о в и л а :

04 червня 2015 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 серпня 2009 року, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, як за спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, право власності на житловий будинок (літ.А-1957 р.п.) з прибудовою (літ.А*-1982 р.п.) та належними до нього господарськими будівлями та спорудами : сарай (літ.Б), сарай (літ.В), вбиральня (літ.Д), гараж (літ.Е), свинарник (літ.Ж), огорожа (№1-3), який розташований у АДРЕСА_1.

Ужгородському районному комунальному підприємству бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна здійснити реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_2.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Вказує на те, що даним рішенням суду порушені його спадкові права; - що спірний будинок належав не чоловікові позивачки ОСОБА_3, а його дідові ОСОБА_4, що встановлено судовими рішеннями по адміністративній справі; - що ОСОБА_3 не був власником спірного будинку, а тому після його смерті не могла відкриватися спадщина на вказаний будинок; і що подана позивачкою заява в порядку окремого провадження була розглянута судом в порядку позовного провадження.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали.

Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апелянт ОСОБА_1 не брав участі у даній справі, і суд першої інстанції не вирішував питання про його права та обов'язки, а також не порушував його спадкові права з огляду на наступне.

Визнаючи за ОСОБА_2, як спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, разом з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями та спорудами, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний будинок на праві власності належав чоловікові позивачки ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина за законом, яку позивачка прийняла.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов виходячи з рішення виконавчого комітету Ірлявської сільської ради Ужгородського району №36 від 28 березня 2008 року, яким вирішено оформити право власності за померлим ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а Ужгородському районному ДПТІ виготовити документи на право власності на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_3 (а.с.8).

На час розгляду справи судом першої інстанції зазначене рішення Ірлявської сільської ради Ужгородського району було чинним, сторонами не оскаржувалося, а тому доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; і неправильне застосування судом норм матеріального права, - не заслуговують на увагу.

З доданої ОСОБА_1 до апеляційної скарги постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2014 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 року, якою зазначену постанову суду залишено без змін, слідує, що вказаною постановою визнано протиправним та скасовано рішення виконкому Ірлявської сільської ради Ужгородського району від 28.03.2008 року №38 «Про оформлення права власності на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 - за померлим ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.88-88).

Однак, на час розгляду справи судом першої інстанції, спірне рішення виконкому Ірлявської сільської ради Ужгородського району - було чинним. Таке постановою Ужгородського міськрайонного суду від 17.10.2014 року було скасовано тільки через п'ять років після ухвалення судом рішення від 26.08.2009 року, що є підставою для перегляду рішення суду першої інстанції у зв'язку з нововиявленими обставинами, а не шляхом його оскарження в апеляційному порядку.

Також з зазначених судових рішень, які набрали законної сили, слідує, що згідно записів у погосподарській книзі села Андріївка, Ірлявської сільської ради, власником житлового будинку в АДРЕСА_1, з часу його побудови у 1958 році, являвся ОСОБА_4, який і був забудовником. У вказаному будинку разом із ОСОБА_4 проживали його зять - ОСОБА_3, донька - ОСОБА_2 , а також онуки - ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Отже, зазначеними судовими рішеннями встановлено, що власником житлового будинку в АДРЕСА_1 був ОСОБА_4.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З зазначених судових рішень слідує, що ОСОБА_4 у 1984 році помер, після смерті якого відкрилася спадщина за законом, так як в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_8 за життя складав заповіт.

Відповідно до ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), чинної на час відкриття і прийняття спадщини за померлим ОСОБА_4, - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Матеріалами справи встановлено, що апелянт ОСОБА_1 не відноситься до спадкоємців першої черги, які мають право на спадщину за померлим ОСОБА_4 (його дідом), оскільки таке право належало його матері ОСОБА_2 (позивачці), доньці ОСОБА_4, яка в будинку АДРЕСА_1 проживає з 1968 року і по теперішній час, і є зареєстрованою за вказаною адресою з 06.03.1968 року, що стверджується копією паспорта ОСОБА_2 та листом Ірлявської сільської ради від 19.02.2016 року за №27/02-27 (а.с.6, 172), які стверджують ту обставину, що позивачка ОСОБА_2 спадщину за померлим батьком ОСОБА_4 прийняла, від якої в установленому законом порядку не відмовилась.

Отже з наведеного слідує, що апелянт ОСОБА_1 не є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4, а тому його права не порушені, і суд першої інстанції визнаючи за його матір»ю ОСОБА_2 право власності на спірний будинок не вирішував питання про його спадкові права та обов'язки, як і не порушував його спадкових прав, оскільки ОСОБА_1 таких за померлим дідом не набув, а тому відсутні передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Не є встановленою у вище зазначених судових рішеннях по адміністративній справі та обставина, що ОСОБА_1, будучи онуком ОСОБА_4, входить до числа осіб, які мають право на спадкування за законом після смерті останнього, а спірний будинок відноситься до спадкового майна, а тому рішення виконкому Ірлявської сільської ради від 28.03.2008 року про визнання права власності на вказане майно впливає на права ОСОБА_1, - оскільки зазначена обставина спростовується матеріалами даної цивільної справи та поясненнями апелянта, який в суді апеляційної інстанції ствердив, що він спадщину після смерті свого діда не приймав, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 спадкових прав на неї не набув, право на прийняття якої апелянт навіть не мав і не має, та як його мама ОСОБА_2 спадщину за померлим батьком ОСОБА_4 прийняла шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме вказаним спірним будинком, в якому проживає з 1968 року і по теперішній час, за адресою якого є зареєстрованою з 06.03.1968 року, що вказує на вчинення нею дій, передбачених п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), які свідчать про прийняття нею спадщини, від якої вона не відмовлялася.

Стосовно розгляду заяви ОСОБА_2 в порядку позовного провадження, поданої нею в порядку окремого провадження, то вказана обставина також не впливає на права та обов'язки апелянта, а тому не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :