Справа №442/2172/16-ц
Провадження №2/442/859/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Харів І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з вказаним вище позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Спортивна, 79, у м.Дрогобич Львівської області, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської обл. ОСОБА_3, за р.№109 від 04 березня 2016 р.

Згідно Будинкової книги для прописки громадян у житловому будинку, що знаходиться за адресою вул.Спортивна, 79, у м.Дрогобич Львівської області, зареєстровано місце проживання ОСОБА_2, ще з часу, коли житловий будинок перебував у власності попередніх власників. 04 березня 2016 року ОСОБА_1, набула право власності на вищезазначений будинок, згоди на реєстрацію місця проживання відповідача по справі, вона не давала і не бажає, щоб дана особа проживала, а тим паче її місце проживання було зареєстроване у даному будинку. ОСОБА_2, не є членом її сім'ї., в даному будинку не проживає, особистих речей в будинку не має.

При тому, що за даною адресою у житловому будинку зареєстроване місце проживання сторонньої для неї, як власника будинку, особи, це порушує її право як власника, вона позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а тому змушена звернутися з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 не зявився в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що відповідач ОСОБА_2 в спірному будинку не проживає з часу його одруження тобто приблизно 15-20 років. ОСОБА_2 не є членом сім»ї позивача і являється для позивачки зовсім чужою людиною.

Суд вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Спортивна, 79, у м.Дрогобич Львівської області, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської обл. ОСОБА_3, за р.№109 від 04 березня 2016 р.

Згідно Будинкової книги в даному житловому будинку з 03.11.2000 року зареєстрований ОСОБА_2, тобто ще з часу, коли житловий будинок перебував у власності попередніх власників.

В судовому засіданні встановлено, що позивач після набуття права власності на вищезазначений будинок, згоди на реєстрацію місця проживання відповідача по справі, не давала і не бажає, щоб дана особа проживала, а тим паче її місце проживання було зареєстроване у даному будинку, так як ОСОБА_2, не є членом її сім'ї., в даному будинку не проживає, особистих речей в будинку не має.

Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто відповідач, без згоди позивача (власника), використовує належну їй власність для свого реєстраційного обліку. Така реєстрація відповідача є перешкодою для позивача у повному розпорядженні і користуванні належною йому власністю - будинковолодінням, тобто ця реєстрація порушує її права власності.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, "власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном".

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням слід керуватися роз'ясненнями абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 64 до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Зі змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Відповідно до ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 р. №24-150/0/4-13 втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням

Отже, у зв'язку з припиненням права власності колишніх власників на житловий будинок, що знаходиться за адресою вул. Спортивна, 79, у м. Дрогобич Львівської області, та відсутністю договірних відносин щодо користування даним будинком між позивачем та відповідачем, у відповідача відсутні правові підстави користування житловим будинком, власником якого є позивач.

При цьому, слід врахувати, що за правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням має наслідок зняття її з реєстрації

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 10, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження ОСОБА_1 майном (житловим будинком по вул..Спортивна, 79 у м.Дрогобич, Львівської області) шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул..Спортивна, 79 у м.Дрогобичі, Львівської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.