Провадження № 22-ц/783/1222/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Бойко С. М., Мельничук О. Я.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» на рішення Галицького районного м. Львова від 18 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення майна з- під арешту, -

в с т а н о в и л а:

21.08.2014 року ПАТ «ВіЕСБанк» звернувся до суду з позовом до Головного управління міністерства внутрішніх справ у Львівській області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просив звільнити квартиру АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» та належить ОСОБА_4 з-під арешту, що був накладений 25 червня 2014 року слідчим СУ ГУ МВС України у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 26 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № KF 45275, згідно якого останній було надано кредит в розмірі 218 000,00 доларів США, кінцевим строком погашення не пізніше 26 жовтня 2027 року під 11,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № KF 45275 від 26 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1356, згідно якого ОСОБА_2 надав у заставу нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 137,0 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., що складається з двох житлових кімнат та кухні за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 не виконувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до Галицького районного суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «ВіЕс Банк» права продажу предмета іпотеки. 08 листопада 2013 року рішенням Галицького районного суду м. Львова позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено в повному обсязі. Однак, виконати рішення суду неможливо, оскільки 25 червня 2014 року слідчим СУ ГУ МВС України у Львівській області Лісковським Б.Ю. накладено арешт на зазначену квартиру.Через накладений арешт позивач не може скористатись своїм правом на реалізацію предмета іпотеки.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» до Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третіх осіб -ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» відхилено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2015 року оскаржило ПАТ «ВіЕсБанк».

Вважає його незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення майна з - під арешту можливе лише в межах кримінального провадження. 26.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно якого було надано кредит в розмірі 218 000, 00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, згідно якого відповідач надав в заставу позивачу нерухоме майно, а саме квартиру по АДРЕСА_1. У зв»язку тим, що позичальник умов кредитного договору не виконувала, позивач звернувся з позовом до Галицького районного суду м. Львова про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08.11.2013 року позов задоволено, вирішено провести звернення стягнення на квартиру по АДРЕСА_1, шляхом надання банку права продажу даної нерухомості. Проте, виконання рішення суду є неможливим, через наявність арештів, що накладені на квартиру.

Просить рішення суду скасувати та ухвали нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на цей майно і про зняття з нього арешту.

Встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № KF 45275 згідно якого останній було надано кредит в розмірі 218 000,00 доларів США, кінцевим строком погашення не пізніше 26 жовтня 2027 року під 11,5 % річних /а.с.6-8/.

26 жовтня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1356, згідно якого ОСОБА_2 надав у заставу нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 137,0 кв.м., для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 45275 від 26 жовтня 2007 року /а.с.3-5/.

Ухвалою слідчого Галицького районного суду м. Львова від 19.06.2014 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області. Накладено арешт на майно ОСОБА_2, в тому числі на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Арешт на майно відповідача накладено в межах кримінального провадження № 0000024 від 30.11.2012р. за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України - розтрата чужого майна шляхом зловживання службовим становищем в особливо великих розмірах та службове підроблення. На даний час справа перебуває на розгляді в суді.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк», суд першої інстанції виходив з того, що скасування арешту, накладеного на майно ОСОБА_2 можливе лише в межах кримінального провадження, а ПАТ»ВіЕсБанк» позовних вимог про визнання права власності на майно не заявляв.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз»яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п.4 постанови «Про судову практикув справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року (справа № 6-26цс13).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції викладеного не врахував та помилково вважав, що права позивача, як іпотекодержателя спірного майна, не пов»язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, залишивши поза увагою, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 листопада 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку право його продажу.

Крім того, суд першої інстанції помилково вважав, що скасуванн арешту майна ОСОБА_2 можливо лише в межах кримінального провадження, не звернувши увагу, що в передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт накладено при провадженні в кримінальній справі, заявляються заяви боржників на правильність арешту майна.

З наведених мотивів, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» задовольнити.

Рішення Галицького районного м. Львова від 18 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ВіЕсБанк» до Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третіх осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звільнення майна з- під арешту задовольнити.

Звільнити квартиру АДРЕСА_1 що перебуває в іпотеці ПАТ «ВіЕс Банк» та належить ОСОБА_4 з-під арешту, що був накладений 25 червня 2014 року слідчим СУ ГУ МВС України у Львівській області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Бойко С. М.

Мельничук О. Я.