Справа № 376/1664/15-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/2546/16 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 22 20.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шапіївка» до ОСОБА_2, треті особи: Реєстраційна служба Сквирського РУЮ, товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Пай» про визнання договору оренди землі недійсним і застосування наслідків його недійсності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнило та просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки без номера, укладений 23 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Пай» зареєстрований 25 червня 2015 року у реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області і скасувати державну реєстрацію речового права оренди, яке виникло на підставі вказаного договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 березня 2011 року між ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області площею 2,8405 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить відповідачу на праві власності. Вказаний договір зареєстрований Сквирським районним відділом Київської обласної філії Центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис.

Посилалось на те, що цей договір було укладено на 10 років і позивач у повному обсязі виконує взяті на себе зобов'язання за ним, проте ОСОБА_2 всупереч вимогам норм чинного законодавства 25 травня 2015 року уклав новий договір оренди на цю ж земельну ділянку з ТОВ «Агро-Пай», що позивач вважає порушенням Закону України «Про оренду землі» та порушенням своїх прав.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 2015 року позов ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н, укладений 25 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Пай», зареєстрований 25 червня 2015 року у Реєстраційній службі Сквирського районного управління юстиції Київської області. Скасовано державну реєстрацію речового права оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Пай» від 25 травня 2015 року щодо земельної ділянки площею 2,8405 га, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка, яка перебувала у строковому платному користуванні ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» на підставі договору оренди земельної ділянки, який не був визнаний недійсним, не був розірваний та не був припиненим, не могла бути передана ОСОБА_2 у строкове платне користування на підставі договору оренди ТОВ «Агро-Пай», а отже оспорюваний договір оренди землі суперечить, зокрема, вимогам ст. 3 Закону України «Про оренду землі» і підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, а державна реєстрація речового права оренди, яке виникло на підставі зазначеного договору оренди землі, підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст..203 ЦК України 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 3 цього-ж Закону визначено, що об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Судом першої інстанції встановлено, що 01 березня 2011 року між ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,8405га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1, розташованої на території Шапіївської сільської ради Сквирського району Київської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05 березня 2007 року.

Вказаний договір зареєстрований Сквирським районним відділом Київської обласної філії Центру державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12 травня 2011 року за № 00507. Договір укладено на 10 років, тобто є діючим до 12 травня 2021 року (а.с.4).

23 травня 2015 року ОСОБА_2 направив на адресу ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» проект угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 березня 2011 року (а.с.7).

25 травня 2015 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Агро-Пай» договір оренди землі б/н, згідно якого передав останньому в оренду цю-ж земельну ділянку, яка знаходиться в оренді у ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» площею 2,8405 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1. (а.с.8-9).

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету і правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, положень ст..ст.203, 215 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним, оскільки цей договір суперечить Цивільному кодексу України, положенням Закону України «Про оренду землі», порушує права позивача ТОВ «Агрофірма «Шапіївка», який є належним землекористувачем земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі чинного і діючого договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Агрофірма «Шапіївка» і ОСОБА_2

Таким чином, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів порушення його прав на земельну ділянку, яка перебуває в оренді, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як між позивачем та відповідачем існує договір оренди землі, який є чинним в установленому законом порядку не визнаний недійсним і не розірваний, а тому передача в оренду земельної ділянки ОСОБА_2 третій особі ТОВ «Агро-Пай» порушує права ТОВ «Агрофірма «Шапіївка».

Інші доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що оспорюваний договір оренди землі зареєстрований у реєстраційній службі, підлягають відхиленню, так як наявна у матеріалах справи копія оспорюваного договору оренди землі містить відмітку органу державної реєстрації - реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції про проведення державної реєстрації договору 25.06. 2015 року. Відповідачем та третьою особою вказана обставина не спростована.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незалучення ТОВ «Агро-пай» як співвідповідача до участі у розгляді у справі та порушення у зв'язку з цим його прав частково заслуговують на увагу, так як предметом позову є визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Агро-Пай», а тому суд першої інстанції з врахуванням позовних вимог та положень ст..ст.32, 33 ЦПК України зобов»язаний був вирішити питання про залучення ТОВ «Агро-Пай» співвідповідачем у справі.

На стадії апеляційного розгляду апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залучення іншої особи співвідповідачем у справі. Проте колегія суддів враховує, що ТОВ «Агро-пай» було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, мало права надавати пояснення під час розгляду справи по суті та захищати свої права та інтереси. Вбачається, що правом на апеляційне оскарження рішення суду ТОВ «Агро-пай» не скористалось, а посилання ОСОБА_2 на порушення прав ТОВ «Агро-пай» з врахуванням вимог ст..ст.3, 10 ЦПК України є неприйнятними, так як направлені на захист чужого права та інтересу.

Тому порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині незалучення до участі у справі співвідповідачем ТОВ «Агро-пай» за вказаних обставин з врахуванням вимог ч.3 ст.309 ЦПК України не можна вважати підставою для скасування рішення.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги невідповідність позовної заяви вимогам ст. 119 ЦПК України, що у справі відсутня ухвала про залучення до участі у розгляді справи представника позивача, що суд безпідставно зупиняв провадження у справі на час хвороби останнього. Однак, посилання відповідача на порушення судом норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: