АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3903/16 Суддя доповідач Коваленко І.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року судова колегія судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Коваленко І.П.,

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», заступника директора Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», директора ОСОБА_2 ОСОБА_3, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», заступника директора Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», директора ОСОБА_2 ОСОБА_3, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що з 01.10.2014 року працювала на посаді начальника відділу організаційної роботи ОСОБА_2 Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго».15.06.2015 року наказом № 225-к її було переведено на посаду начальника служби документообігу строком на 3 місяці. Після закінчення трьохмісячного строку її було звільнено, але за її заявою про прийняття на роботу на дану посаду строком на один місяць, знову булла зарахована до штату підприємства. Після закінчення вказаного строку, 23.10.2015 року її знову було звільнено із закінченням строкового трудового договору, але її запевнили, що через неділю вона знову буде працевлаштована. 30.10.2015 року вона в черговий раз подала заяву про прийняття на роботу, але 12.11.2015 року по телефону начальником відділу кадрів їй було повідомлено, що у прийнятті на роботу їй відмовлено. 16.11.2015 року вона звернулась з запитом до директора ОСОБА_2 з проханням повідомити причини відмови, але 28.11.2015 року отримала відповідь яка не містила витребуваної інформації. Таким чином про звільнення 15.09.2015 року вона фактично дізналась лише 28.11.2015 року.

Вважала, що звільнення у звязку із закінченням строк трудового договору є незаконним, тому просила поновити її на попередній посаді начальника служби документообігу ОСОБА_2 та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2015 року по день поновлення на роботі.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що після звільнення її за власним бажанням з посади начальника служби документообігу ОСОБА_2, неодноразово приймалась відповідачем на роботу за строковим трудовим договором на посаду начальника служби документообігу ОСОБА_2

Вважала, що прийняття її на роботу за строковим трудовим договором є незаконним, оскільки посада начальника служби документообігу є постійною, крім того, її кожен раз примушували писати заяву про прийняття на роботу саме за строковим трудовим договором строком на 3 та 1 місяці, тому вважає свої права порушеними та просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити у звязку з необгрунтованістю.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», заступника директора Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», директора ОСОБА_2 ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу буловідмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Судом встановлено, що з 01.10.2014 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду начальника відділу організаційної роботи ОСОБА_2 Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» ( а.с. 51).

15.06.2015 року ОСОБА_1 наказом № 225-к, на підставі її заяви, було переведено на посаду начальника служби документообігу строком на 3 місяці (а.с.56-57).

15.09.2015 року позивачку було звільнено за власним бажанням, згідно її заяви (а.с. 59), що сторони в судовому засіданні не оспорювали.

24.09.2015 року ОСОБА_1 на підставі її заяви від 17.09.2015 року, було прийнято на роботу на ту саму посаду, строком на один місяць ( а.с. 60, 63). За закінченням строку трудового договору, наказом № 431-к від 23.10.2015 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 64).

З усіма вище переліченими наказами про звільнення та прийняття на роботу ОСОБА_1 була ознайомлена у встановленому законом порядку, про що свідчать її підписи у наказах , та що не заперечувала сама позивачка.

Позивачка вважає її звільнення 23.10.2015 року незаконним, посилаючись на те, що посада на якій вона працювала є постійною, тому адміністрація не мала права приймати її на роботу на умовах строкового трудового договору.

Такі доводи позивача обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції, оскільки як пояснила сама ОСОБА_1 заяви про прийняття на роботу за строковим трудовим договором вона писала власноруч, той факт, що такі заяви подавались позивачкою неодноразово лише свідчить про її тверде волевиявлення на укладання строкового трудового договору. Жодне звільнення ОСОБА_1, яке передовало звільненню 23.10.2015 року, позивачкою не було оскаржено до суду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що її примушували до укладання саме строкового трудового договору, що є порушенням її прав, обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції та не приймаються колегією суддів ,оскільки будь-яких доказів стосовно цього нею не надано.

Згідно наданої суду копії наказу № 489 від 09.11.2007 року, встановлено, що особи, які є кандидатами на керівні посади ОСОБА_2, у тому числі начальники служб, проходять в обовязковому порядку співбесіду з відповідними керівниками ДП «НЕК «Укренегро» ( а.с. 49-50).

З матеріалів справи вбачається, що кожен раз при прийомі ОСОБА_1 на роботу її кандидатура погоджувалось з Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», розташованому у м. Києві, якому підпорядковується ОСОБА_2 ДП «НЕК «Укренерго» ( а.с.54, 55, 58, 61,62, 66).

При останньому погодження кандидатури ОСОБА_1 за її заявою про прийняття на роботу від 30.10.2015 року ( а.с.65) ОСОБА_2 було отримано листа, в якому відсутня згода на прийняття позивачки на роботу, та увага керівництва ОСОБА_2 звернута на доцільність численних призначень ОСОБА_1 на посаду начальника служби документообігу, тому їй було відмовлено у прийомі на роботу за строковим трудовим договором, про що їй було надано відповідь ( а.с.69).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що підстави для поновлення позивачки на роботі відсутні, звільнення ОСОБА_1 здійснено відповідно до вимог трудового законодавства України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни рішення суду немає.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: