Ухвала

іменем України

18 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на нежитлове приміщення (магазин «В-1») по АДРЕСА_1, а за ОСОБА_7 - право власності на вантажний автомобіль «Мерседес-Бенц», відступивши від рівності часток, оскільки вона власними коштами після розірвання шлюбу виплатила кредит за придбання нежитлового приміщення та кошти за оренду землі, крім того, відповідач припинив надавати матеріальну допомогу їхнім дітям.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що з 22 серпня 1992 року перебувала з відповідачем у шлюбі, мають двох дітей, під час шлюбу набули у власність спірне майно.

Рішенням суду від 01 листопада 2010 року шлюб розірвано і сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, просила задовольнити позов.

У грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, у якому просив у порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та з визначенням кожному із них частин в натурі, визнати за ним право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, яке є його власністю як фізичної особи - підприємця, та вантажний автомобіль «Мерседес-Бенц».

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2014 року цивільні справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на нежитлове приміщення (магазин «В-1»), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності в житловому будинку по АДРЕСА_2 за варіантом першим висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20 лютого 2015 року, де реальними частками співвласників будуть: у першого співвласника - 9/20, у другого співвласника - 11/20.

Зокрема, за ОСОБА_6 визнано право власності у житловому будинку літ. «А-ІІ» на приміщення: сіни 1-1 площею 15,20 кв. м, частину коридору 1-2 площею 3,5 кв. м, кухню 1-6 площею 13,50 кв. м, топочну 1-7 площею 2,40 кв. м, вн. тамбур 1-8 площею 5,10 кв. м, коридор 1-9 площею 15,60 кв. м, веранду 1-10 площею 5,20 кв. м, санвузол 1-11 площею 8,10 кв. м, житлову кімнату 1-12 площею 12,80 кв. м, веранду 1-13 площею 15,70 кв. м, житлову кімнату 1-14 площею 20,40 кв. м, житлову кімнату 1-15 площею 14,10 кв. м, коридор 1-16 площею 14,60 кв. м. Площа за внутрішнім обміром складає 146,20 кв. м на суму 805 298 грн.

Також за нею визнано право власності на сауну літ. «в» - 121 735 грн.; Ѕ частини огорожі № 1-9 - 37 863 грн. (75 727 х 1/2); Ѕ частини колодязя № 4 - 14 969 грн (29 939 х 1/2); вбиральню літ. «Д» - 4 623 грн.

За ОСОБА_7 визнано право власності в житловому будинку літ. «А-ІІ» на наступні приміщення: частину коридору 1-2 площею 5.5 кв.м, санвузол 1-3 площею 5,20 кв.м, житлову кімнату 1-4 площею 17,10 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 33,50 кв.м. Площа за внутрішнім обміром складає 61,30 кв.м на суму 337 652 грн.

Також за ним визнано право власності на гараж літ. «В» - 438 953 грн, спортивний зал літ. «В1» - 355 741 грн, погріб літ. «в1» - 31700 грн, Ѕ частини огорожі № 1-9 - 37 864 грн, Ѕ частини колодязю № 4 - 14 970 грн.

Першому співвласнику виділено частку на суму 984 488 грн, що менше на 116 196 грн. Другому співвласнику виділено на суму 1 216 880 грн, що більше на 116 196 грн та складатиме різницю часток при такому розподілі будівель.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на вантажний автомобіль «Мерседес Бенц», 1994 року випуску.

В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 14 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 116 196 грн вартості різниці при розподілі будівель. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині розподілу житлового будинку АДРЕСА_2 змінено та зобов'язано сторін у справі провести переобладнання в будинку відповідно до варіанту № 1 висновку № 03-15 судової будівельно-технічної експертизи від 20 лютого 2015 року, згідно з вимогами ДБН А.3.1-5-99 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», виключено з рішення розрахунки площі за внутрішнім обміром житлового будинку, господарських будівель та споруд та їх вартість.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на нежитлове приміщення магазину скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано нежитлове приміщення (магазин «В-1») за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частини нежитлового приміщення (магазин «В-1») за адресою: АДРЕСА_1, та виділено їй в натурі наступні приміщення: тамбур 1 площею 2,30 кв. м, частину торгової зали 2 площею 15,20 кв. м, торгову залу 4 площею 55,30 кв. м , склад 5 площею 6,50 кв. м, частину складу 10 площею 5,6 кв. м, коридор 13 площею 5,90 кв. м, загальною площею 90,8 кв. м.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частину нежитлового приміщення (магазин «В-1») та виділено йому наступні приміщення: частину торгової зали 2 площею 42,20 кв. м, кабінет 3 площею 15,30 кв. м, кабінет 3а площею 7,00 кв. м, тренажерний зал 6 площею 5,80 кв. м, побутове приміщення 8 площею 11,00 кв. м, вбиральню 9 площею 1,30 кв. м, щитову 9а площею 1,10 кв. м, частину складу 10 площею 5,6 кв. м, склад 11 площею 1,20 кв. м, шафу 14 площею 0,30 кв. м, загальна площа складає 90,8 кв. м.

Зобов'язано сторін у справі провести переобладнання нежитлових приміщень відповідно до варіанту № 1 висновку № 03-15 судової будівельно-технічної експертизи від 20 лютого 2015 року, згідно з вимогами ДБН А.3.1-5-99 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», припинено їх право спільної сумісної власності на це нежитлове приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 компенсацію за Ѕ частини автомобіля «Мерседес Бенц» в розмірі 64 370 грн 80 коп.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги тим, що апеляційним судом при вирішенні спору не враховано, що вона має право на виділення їй більшої частки у спільній власності подружжя, оскільки відповідач не сплачує аліментів на утримання дітей та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, крім того, суд вийшов за межі позовних вимог та визнав за кожним із сторін по Ѕ частини у нежитловому приміщенні, тоді як ОСОБА_7 просив визнати право власності за ним.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню та, враховуючи, що при розгляді справи було виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів виходить за межі доводів касаційної скарги та переглядає рішення суду у повному обсязі з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_7 та часткове задоволення позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлове приміщення, вантажний автомобіль та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя та належить їм в рівних частках по Ѕ кожному, здійснив поділ цього майна, визнавши за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на відповідну частку кожного з них у житловому будинку за їх згодою та визнавши за ОСОБА_7 право власності на вантажний автомобіль зі стягненням компенсації різниці вартості часток сторін при розподілі будівель.

Оскільки з позивачкою проживають діти, а відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання, і вона сплачувала кошти на погашення кредиту за придбання цього нежитлового приміщення, то її частка у спільному майні підлягає збільшенню з визнанням за нею права власності на нежитлове приміщення в цілому.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що при поділі будинку судом не було вирішено питання про проведення відповідних переобладнань при поділі житлового будинку та не вирішено питання про стягнення компенсації Ѕ частини вартості автомобіля, а підстав для збільшення частки ОСОБА_10 у спільному майні немає, оскільки вона не надала доказів на підтвердження того, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Проте з таким суду рішенням апеляційної інстанції погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 22 серпня 1992 року перебували в шлюбі, мають повнолітню дочку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітнього сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За період шлюбу сторони набули у власність автомобіль «Мерседес-Бенц», 1994 року випуску, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_2.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2010 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано, однак сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного сумісного майна.

Згідно з варіантом № 1 висновку № 03-15 судової будівельно-технічної експертизи від 20 лютого 2015 року, який підтримали сторони, існує можливість виділення в натурі кожному із співвласників частки житлового будинку та нежитлового приміщення (магазину) частки у відповідності з їх ідеальними частками, де частка першого співвласника у житловому будинку буде складати 9/20, а другого - 11/20, та по Ѕ частки нежитлового приміщення (магазину) з необхідністю здійснення відповідних переобладнань відповідно до вимог ДБН А.3.1.-5-99 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт».

Співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, та за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів (ст. 370, ст. 364 ЦК України, ст. 152 ЖК УРСР).

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, не виконав вимог процесуального права (ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України) щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив та не дослідив докази, що містяться у справі і мають значення для її вирішення, не надав їм відповідної оцінки, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Апеляційний суд не перевірив правильності рішення суду першої інстанції про можливість проведення поділу будинку між сторонами за першим варіантом висновку експерта, обмежився дослідженням одного варіанту поділу будинку, запропонованого експертизою, та не дослідив іншого, не навів мотивів його переваги та поділу саме за цим варіантом, а вказавши про те, що для цього потрібне переобладнання та перепланування будинку, не з'ясував, чи узгоджений такий висновок експерта з відповідним органом, як передбачено ст. 152 ЖК УРСР, не перевірив наявності в матеріалах справи відповідних доказів на підтвердження цих обставин, не дав їм відповідної оцінки.

Крім того, суд не дослідив висновку експертизи про наявність технічної можливості для виділення сторонам у власність по Ѕ частини колодязя та огорожі, не з'ясував, чи можна їх поділити, чи можливо залишити їх у спільному користуванні.

При цьому, вирішуючи питання про визнання за кожним із подружжя права власності по Ѕ частини нежитлового приміщення та визнання за відповідачем права власності на автомобіль, суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам ОСОБА_7 про те, що нежитлове приміщення він використовує як фізична особа - підприємець, а отже, не з'ясував, хто із сторін використовує спірне майно (нежитлове приміщення та вантажний автомобіль) у підприємницькій діяльності, та не встановив, чи не є це річчю для використання у професійній діяльності одного із подружжя (ч. 3 ст. 71 СК України), а отже, чи підлягає воно поділу у такий спосіб, не надав цим обставинам відповідної оцінки та не навів мотивів.

Крім того, не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та правильності його висновку щодо можливості збільшення частки позивачки у спільному майні у зв'язку з тим, що на її утриманні перебувають діти, а відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не перевірив її доводів та не з'ясував, чи стягувались з нього аліменти на утримання сина, чи виплачував він їх та чи може це вплинути на частку кожного зі сторін у спільному майні, не надав належної оцінки цим обставинам, а пославшись на те, що ОСОБА_6 не надала доказів на підтвердження своїх вимог, ухвалив передчасне рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлюює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В.Попович

В.О. Савченко