УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів в сумі 25 тис. грн, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач належним чином не виконала умови договору про передачу та отримання завдатку (з метою укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна), внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 25 тис. грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 25 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 09 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір про передачу та отримання завдатку (з метою укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна) (далі - Договір), розташованого за адресою: АДРЕСА_1, за умовами якого сторони зобов'язувались в майбутньому, в обумовлений п. 6.2 договору строк, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і порядку, визначеному цим договором (а.с. 9-11).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець (відповідач) згоден продати, а покупець (позивач) згоден купити зазначений об'єкт за ціною: 812 500,00 грн, як еквівалент 32 500 доларів США. Відповідно до п. 5.1, керуючись ст. 571 ЦК України, до підписання цього договору, в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу об'єкту та своєї платіжної спроможності, покупець передав, а продавець отримав суму завдатку у розмірі 25 тис. грн, як еквівалент 1 тис. доларів США.

Згідно з п. 6.1 договору основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений до 10 травня 2015 року в приміщенні нотаріуса: Косяк Л.Л., АДРЕСА_2.

У обумовлений сторонами строк, основний договір щодо купівлі-продажу нерухомого майна між ними укладений не був, що підтверджується листуванням між сторонами (а.с. 12-13, 15-16, 18, 20-21, 23, 25-27).

Згідно із ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За змістом ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 571 ЦК України передбачені правові наслідки порушення або припинення зобов'язання.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми в розмірі 25 тис. грн, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що зазначена сума грошових коштів за своєю правовою природою є авансом, а не завдатком, а отже підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того з вини якої сторони не відбулось укладення договору.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 серпня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова