Справа № 226/425/16-ц
Провадження № 2/226/296/2016
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2016 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Коваленко Т.О.,

за участі секретаря Трифонової І.О.,

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1 (відсутня),

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3 міська рада

(представник відсутній),

треті особи ОСОБА_4 (відсутній),

ОСОБА_5 (відсутня),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Димитров Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадщину,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадщину, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що 1 липня 2014 року помер її син ОСОБА_6, який за життя проживав без реєстрації за адресою : м. Димитров Донецької області м-н «Східний» б. 4, кв. 26. Після його смерті відкрилася спадщина на частку двокімнатної житлової квартири № 269 в будинку № 4 на мікрорайонні «Східний» у м. Димитров, Донецької області. Її син ОСОБА_6 разом з іншими членами сімї брав участь у приватизації квартири № 26 буд. 4 на м-ні «Східний» м. Димитров Донецької області, яка належить на праві приватної сумісної власності ОСОБА_4 та членам сімї: ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6 без визначення часток у праві сумісної власності. ОСОБА_6 на час смерті був добросовісним власником 1/4 частини кв. 26 в буд. 4 на м-ні «Східний» у м. Димитров Донецької області. Батько її сина ОСОБА_8 помер 29 жовтня 1995 року. На час смерті ОСОБА_6 не перебував у зареєстрованому шлюбі і не мав власних дітей, тому інших спадкоємців за законом чи заповітом окрім неї не має. Протягом строку встановленого для прийняття спадщини, будь-яких відмов щодо спадщини після смерті ОСОБА_6А вона не заявляла. Наприкінці червня 2014 року її син поїхав у особистих справах у місто Київ де і помер 01.07.2014 року, причиною смерті став гнійний панкреатит. На час смерті спадкодавець не був зареєстрований за будь-якою адресою в Україні, не мав відмітки про реєстрацію за адресою свого фактичного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 4, кв. 26. Окрім частини спірної квартири, за життя, спадкодавець не мав іншого нерухомого майна, за таких правових обставин місцем відкриття спадщини є місто Димитров Донецької області. Крім того, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку на спадкове майно, оскільки у спадкодавця відсутня відмітка про реєстрацію за адресою його фактичного місця проживання разом з нею, виділу часток у спільній сумісній власності, державної реєстрації права власності. Просить суд, встановити факт постійного її проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визначити, що частка ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності становила ? частину та про визнання права власності на спадщину.

Позивач ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, треті особи позов підтримали, просили позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_3 міської ради до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про перенесення розгляду справи від нього до суду не надходило.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві, просила суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 знає більше 30 років. У них склалися товариські стосунки. Коли на Стандарті, де вона жила, зносили аварійні будинки, їм надали квартири на мікрорайоні «Східний», з того часу вони живуть поруч. У ОСОБА_1 був син ОСОБА_6, а його батька звали ОСОБА_8. Син ОСОБА_10, ОСОБА_11 поїхав на заробітки у місто Київ, але з ним стався нещасний випадок, у нього відбувся напад апендициту і його не довезли до лікарні. ОСОБА_12 1 липня 2014 року. Він виїжджав тільки на заробітки, мріяв заробити гроші і придбати машину, та приїхати додому на машині. За якою адресою в місті Києві проживав ОСОБА_12, їй не відомо. ОСОБА_13 з батьком, матірю і сестрою в місті Димитров, на мікрорайоні «Східний»АДРЕСА_1 весь час.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що з ОСОБА_1 знайома більше 20 років, вони є сусідами. Знає, що сина ОСОБА_10 звали ОСОБА_6, він поїхав на заробітки до міста Київа. Знає ОСОБА_6 стільки часу, що і ОСОБА_1, з моменту вселення в будинок. З ним трапився нещасний випадок і він помер. ОСОБА_12 в 2014 році. ОСОБА_12 року його смерті не памятає, але то була не зима. До того, як ОСОБА_12 поїхав на заробітки, він проживав разом з матірю в квартирі весь час.

Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши докази у справі, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини.

На підставі розпорядження органу приватизації № 2-325 квартира № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області була передана у власність ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с. 17-18). Дана квартира належить зазначеним особам на праві приватної сумісної власності відповідно до свідоцтва № І/ІІ-304 про право власності на житло, виданого Виробничим об*єднанням «Красноармійськвугілля» 25 серпня 1993 року (а.с. 16). Відомості про державну реєстрацію у відповідному реєстраційному органі свідоцтва про право власності на житло від 25 серпня 1993 року в матеріалах справи відсутні. Згідно наданому ОСОБА_1 роз*яснення Димитровського міського управління юстиції від 24 березня 2016 року зареєструвати право власності за власниками, один з яких помер неможливо, оскільки з відповідною заявою мають звертатися всі визначені правовстановлюючим документом як власники особи (а.с. 59).

Станом на 15 березня 2016 року зареєстрованими у квартирі № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові значаться: ОСОБА_1 з 22 серпня 1986 року, ОСОБА_4 з 22 серпня 1986 року, ОСОБА_5 з 7 липня 2009 року, ОСОБА_15 з 9 грудня 2010 року та ОСОБА_16 з 15 грудня 2010 року. ОСОБА_6 у зазначеній квартирі значився зареєстрованим з 22 серпня 1986 року до 12 грудня 1995 року, що підтверджується довідкою про склад сім*ї та реєстрацію від 15 березня 2016 року № 0888, виданої ПП «ПЖФ «Гарант-Сервіс» (а.с. 22). Згідно з талоном зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання до 25 квітня 2007 року ОСОБА_6 значився зареєстрованим у гуртожитку № 2 на мікрорайоні «Молодіжний» в місті Димитрові Донецької області (а.с. 39).

Показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_14, актом про фактичне проживання без реєстрації від 9 березня 2016 року, складеним працівниками ПП «ПЖФ «Гарант-Сервіс» ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на підставі свідчень сусідів ОСОБА_19, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 (а.с. 21) в судовому засіданні доведено факт проживання ОСОБА_6 без реєстрації за адресою: місто Димитров Донецької області, мікрорайон «Восточний»АДРЕСА_1.

1 липня 2014 року ОСОБА_6 помер. Місцем смерті ОСОБА_6 визначене місто Київ, причиною гнійний панкреатит, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, довідкою про причину смерті від 4 липня 2014 року (а.с. 9-10).

Виходячи із змісту статті 1261 Цивільного Кодексу України, спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є матір*ю спадкодавця і спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_6 у якому матір*ю ОСОБА_6 зазначена ОСОБА_20 та свідоцтвом про укладення шлюбу від 19 лютого 1986 року із ОСОБА_4, у зв*язку з чим ОСОБА_20 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 11, 13). Батько спадкодавця ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер 29 жовтня 1995 року про що свідчить відповідні дані надані відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції 30 березня 2016 року (а.с. 58).

За даними державного нотаріуса ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, наданими станом на 8 квітня 2016 року, на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, померлого 1 липня 2014 року, згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43527346 від 8 квітня 2016 року спадкова справа не відкривалась, заповіти від імені ОСОБА_6 не посвідчувались (а.с. 51-53).

Позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири за адресою: місто Димитров Донецької області, мікрорайон «Восточний»АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_6 було відмовлено, оскільки спадкоємцем нотаріусу не надано правовстановлюючий документ на майно, зареєстрований у належний спосіб та відсутні дані про проживання спадкодавця та спадкоємця разом на момент смерті спадкодавця (а.с. 23-24).

Дослідивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суд може розглянути вимогу про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Законодавством України не заборонено предявлення такої вимоги разом із позовом про підтвердження свого права на спадкове майно. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України, що визначено пунктом другим та двадцять третім постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Тому на час смерті спадкодавця позивач проживала в квартирі № 26 будинку 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитров Донецької області разом із спадкодавцем ОСОБА_6, що підтверджено в судовому засіданні доказами, наданими позивачем та показами свідків, у звязку з чим суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про встановлення факту його постійного проживання із спадкодавцем на час смерті спадкодавця.

За умовами статті 112 Цивільного кодексу УРСР, чинної на час виникнення у позивача ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_6 права сумісної власності на квартиру, майно може належати на праві спільної сумісної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Передача займаних квартир здійснювалась в спільну сумісну або часткову власність відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Чинним Цивільним кодексом України у статтях 355, 368 та 370 визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Якщо право власності на майно оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна, керуючись вимогами статті 392 Цивільного кодексу України може предявити позов про визнання його права власності.

Враховуючи надані суду дані щодо спірного майна, порядок та підстави набуття громадянином ОСОБА_6 права власності на ? частину квартири № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області, а також відсутністю іншої можливості ніж встановлення судом права позивача на належне їй в порядку спадкування майно, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області, яка залишилась після смерті її сина ОСОБА_6, який помер 1 липня 2014 року.

Інших спадкоємців першої черги за законом, крім позивача які мали б право спадкувати після смерті ОСОБА_6 судом не встановлено.

На підставі статей 112 ЦК УРСР, 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», 355, 368, 370, 392, 1218 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 11, 57, 208, 209, 212, 213-218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадщину задовольнити повністю.

Визначити, що частка ОСОБА_6 померлого 1 липня 2014 року у праві спільної сумісної власності на квартиру № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області загальною площею 45,51 м2, в тому числі житловою площею 26,2 м2 становила ? частину.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_6, який помер 1 липня 2014 року, на час відкриття спадщини, яка складається з ? частини квартири № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області загальною площею 45,51 м2, в тому числі житловою площею 26,2 м2.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємця першої черги за законом у порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_6, який помер 1 липня 2014 року, право власності на ? частину квартири № 26 в будинку № 4 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області загальною площею 45,51 м2, в тому числі житловою площею 26,2 м2.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О.Коваленко