Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що 02 вересня 2011 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Рено», д.н.з НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_2, якому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 450 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 50 450 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення в повному обсязі не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовні вимоги МТСБУ мають регресний характер і строк позовної давності починає обчислюватися з моменту, коли позивач виплатив страхове відшкодування, а саме з 26 березня 2012 року.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 02 вересня 2011 року по вулиці Ю. Славацкого та перехресті Плеханова у місті Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та застрахованого автомобіля марки «Рено», д.н.з НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, унаслідок якої автомобіль «Рено» зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2011 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

22 грудня 2011 року ОСОБА_2 скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав заяву про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 50 000 грн.

Відповідно до наказу МТСБУ № 977 від 26 березня 2012 року, платіжним дорученням № 1425 від 26 березня 2012 року ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 450 грн.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Саме до цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України №6-2471цс15 від 17 лютого 2016 року.

З урахуванням вищевикладеного й того, що позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_2, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, - ОСОБА_1, саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у справі.

Оскільки в спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Проте, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не врахували того, що дорожньо-транспортна пригода сталася 02 вересня 2011 року, а МТСБУ звернулося до суду з даним позовом лише у березні 2015 року, та відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України не з'ясували причини пропуску МТСБУ строку позовної давності, з урахуванням наявності клопотання відповідача про застосування наслідків пропущення такого строку.

За таких обставин, оскаржувані рішення судів, які не відповідають вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко