_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/520/56/16
УХВАЛА

16.06.2016 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, боржник ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, 18.04.2016 року звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Полякова О.Г. Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 31.12.2013 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/15442/12, виданого 11.09.2013 року Київським райсудом м. Одеси про знесення самочинно збудованої прибудови до будинку літ. «а» та мансарди літ. «А» по вул. Зелена,10 за рахунок ОСОБА_2

Скаржник доводить, що про оскаржувану постанову ОСОБА_1 стало відомо 13.04.2016 року, коли його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, тому до суду звернувся з цією скаргою в установлений законом строк. На думку заявника постанова державного виконавця є неправомірною державний виконавець безпідставно застосував положення п.11.ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист про знесення самочинних прибудов не відноситься до тих, якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії.

Представник стягувача вимагає ухвалити судове рішення, яким скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і зобовязати державного виконавця здійснити передбачені законом необхідні заходи для неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчого листа.

Представник ДВС просить залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Боржниця ОСОБА_2 надала заперечення на скаргу і просила скаргу залишити без задоволення за пропуском строку на оскарження постанови державного виконавця.

Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

11.09.2013 року Київський райсуд м. Одеси видав виконавчий лист №1512/15442/12 з примусового виконання рішення райсуду, ухваленого 24.07.2013 року, про знесення самочинно збудованої прибудови до будинку літ. «а» та мансарду літ.»А» по вул. Зелена,10 м. Одеса за рахунок ОСОБА_2.

19.09.2013 року державний виконавець Другого Київського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, копії постанови державний виконавець направив сторонам виконавчого провадження. Крім того, 29.11.2013 року державний виконавець вручив боржниці ОСОБА_2 постанову про відкриття виконавчого провадження і розяснив обовязок виконати вимоги виконавчого документу у семиденний строк, про що 29.11.2013 року державним виконавцем в присутності стягувача ОСОБА_1 і боржниці ОСОБА_2 складено акт (а.с.81).

Боржниця ОСОБА_2 вимоги виконавчого документу у встановлений державним виконавцем строк не виконала, про що державний виконавець 11.12.2013 року склав акт (а.с. 82), тому постановою від 11.12.2013 року державний виконавець наклав штраф в розмірі 170 грн. на боржницю ОСОБА_2 (а.с.82 об.), а боржниці повторно встановив строк для виконання виконавчого листа. 24.12.2013 року виходом на місце державний виконавець встановив, що боржниця ОСОБА_2 вимоги виконавчого листа про знесення самочинних прибудов не виконала, тому у відповідності до вимог ст. 89 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець 24.12.2013 року виніс постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 340 грн. (а.с.83).

31.12.2013 року державний виконавець направив до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області подання про притягнення боржниці ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України за невиконання без поважних причин виконавчого листа №1512/15442/12.

31.12.2013 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених п.11 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою ст.75 цього Закону. Копії постанови стягувачу і боржниці були направлені 31.12.2013 року (а.с.31,89).

У письмових запереченнях державний виконавець доводить, що при виконанні рішення до боржників застосовано всі заходи, передбачені ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлено неможливість виконання рішення без особистої участі боржника.

Вирішуючи питання щодо правомірності постанов органу ДВС про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з неможливістю виконання рішення суду, на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» суд враховує наступне.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені наслідки закінчення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачене цим Законом. Відтак, позивач позбавлений права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання.

З огляду на вищенаведене, закінчення виконавчого провадження є фактично відмовою у виконанні судового рішення.

Відповідно до положень ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно роз'яснень п.20 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Статті 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначають, що рішення суду повинно виконуватися неупереджено, своєчасно, повно, у спосіб і порядок, які визначені виконавчим документом.

Актами державного виконавця від 29.11.2013 року, від 11.12.2013 року, від 24.12.2013 року встановлено, що вимоги виконавчого листа про знесення самочинних прибудов боржницею ОСОБА_2 не виконані. Суд погоджується з доводами державного виконавця, що провести виконавчі дії без участі боржника неможливо. Але в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо витребування від боржника причин невиконання вимог виконавчого листа, в той час як до суду ОСОБА_2 надала висновок експертного дослідження №774/2016 про відсутність можливості знести (демонтувати) самочинні прибудови без пошкоджень будівельних конструкцій жилого будинку літ.»А» (а.с.74).

Крім того, суд зясував, що частиною будинку, до якої зроблені самочинні прибудови, що підлягають знесенню, має право на користування неповнолітня онука боржниці. ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що зруйнувати мансарду (за фактом залишити будинок без даху) в холодну пору року вона не мала можливості, тому як ні вона ні дитина іншого житла не мають. Боржниця також посилалась на відсутність у неї коштів виконати роботи по знесенню, тому як вона є пенсіонеркою і інших доходів не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» якщо рішення не буде виконане боржником, то державний виконавець незалежно від дій останнього організовує виконання. В зазначеній нормі права є посилання на те, що виконавець повинен організувати виконання судового рішення не на свій розсуд, а відповідно до повноважень, наданих йому законом.

Суд вважає, що у даному випадку, державний виконавець, встановивши ухилення боржника від виконання рішення суду вказаним в ньому способом, повинен був згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» звернутися до суду із належним чином оформленим та обґрунтованим поданням про заміну способу і порядку виконання рішення, залучивши до участі в справі субєкта господарювання, який у встановленому законом порядку одержав ліцензію на будівельну діяльність та на якого можна покласти зобовязання щодо знесення самочинної прибудови за рахунок боржників.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є передчасною, такою, що суперечить Закону України «Про виконавче провадження», тому ця постанова підлягає скасуванню. Суд також приймає до уваги, що державний виконавець одночасно звернувся з поданням до органів досудового слідства з питання притягнення боржниці до кримінальної відповідальності за невиконання без поважних причин виконавчого документу і виніс постанову про закінчення виконавчого провадження за цим виконавчим документом.

Щодо строків звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на постанову державного виконавця. В матеріалах виконавчого провадження наявні письмові докази щодо отримання стягувачем постанови про закінчення виконавчого провадження в квітні 2016 року, тому суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування вимог про порушення строків звернення до суду зі скаргою на відповідну постанову.

Вимоги, викладені в скарзі, про зобовязання державного виконавця здійснити передбачені законом заходи для виконання судового рішення не підлягають задоволенню з підстав їх невизначеності скаржник ні с скарзі ні в поясненнях в судовому засіданні не визначився, які саме дії повинен здійснити державний виконавець для виконання виконавчого листа №1512/15442/12, виданого 11.09.2013 року Київським райсудом м. Одеси про знесення самочинно збудованої прибудови до будинку літ. «а» та мансарди літ.»А» по вул. Зелена,10 за рахунок ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 210, 383, 387 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, боржник ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Полякова О.Г. Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 31.12.2013 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/15442/12, виданого 11.09.2013 року Київським райсудом м. Одеси про знесення самочинно збудованої прибудови до будинку літ. «а» та мансарди літ.»А» по вул. Зелена,10 за рахунок ОСОБА_2

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.