Справа № 646/1930/16-ц
№ провадження 2/646/697/2016
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.04.2016 року м. Харків
Червонозаводський районний суд міста Харкова Харківської області у складі:
головуючий суддя Єжов В.А.
при секретарі Марковій О.В.
за участі: представника позивача ОСОБА_1
позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі місцевого суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компаній «ГАРАНТ-АВТО» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,
11 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Червонозаводського районного суду з позовом до про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності та моральної шкоди. Пославшись на те, що з боку відповідача було порушено законодавство чим йому було спричинено моральні та душевні страждання, він вимушений неодноразово звертатися у різні інстанції для того, щоб отримати зароблені гроші, що негативно впливає на його психічне та матеріальне становище.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалися на обставини, викладені в позовній заяві та зазначили, що з 17 червня 2015 року почався термін затримки відповідачем розрахунку, що спричиняє позивачу моральні страждання.
Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомив про причини неявки, у звязку з чим за згодою представника позивача суд відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом.
Вислухавши позивача і його представника, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне.
ОСОБА_2 працював на посаді начальника відділу розвитку мережі Харківської дирекції публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО». 16 червня 2015 року, у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору в частині невиплати заробітної плати, звільнився з роботи за власним бажанням.
На підставі наказу суду, 04 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48643790.
На день звернення ОСОБА_2 до суду із позовом, відповідачем судовий наказ в добровільному порядку не виконано.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В порушення вимог зазначеної статті КЗпП України, при звільненні позивача виплата всіх сум що належать йому від підприємства не була проведена у день звільнення, що підтверджується довідкою ПАТ УСК «ГАРАНТ-АВТО» вих. № 611 від 16.06.2015 року, вих. № 610 від 16.06.2015 року, постановою про відкриття виконавчого провадження від 04 вересня 2015 року № 48643790.
Таким чином, судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач не виплатив позивачу всі належні йому суми від підприємства при звільненні.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Так, оскільки відповідач не розрахувався з позивачем, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 17 червня 2015 року по 10 лютого 2016 року:
Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Мотивуючи свої вимоги, позивач настоював на тому, що внаслідок затримки розрахунку відповідачем спричинені йому душевні страждання, він тривалий час позбавлений власних коштів, неодноразово пережив сильний стрес, на протязі довгого часу вимушений вести вкрай економне життя, що принижує його гідність, негативно впливає на стан його фізичного і психічного здоровя, чим порушено його звичайний спосіб життя, і що потребує додаткових зусиль для його організації.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, як розяснено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відшкодування моральної шкоди не може служити збагаченню потерпілого.
Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про порушення прав позивача у результаті тривалого невиконання відповідачем своїх обовязків, що спричинило його душевні страждання, приниження його гідності, порушило його звичайний спосіб життя.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 суд враховує характер та тривалість страждань, спричинених затримкою розрахунку, характер та ступінь тяжкості страждань, порушення нормального ритму життя позивача.
На підставі викладеного, та з урахуванням встановленого судом факту невиплати до теперішнього часу належних позивачу від підприємства сум, суд приходить до переконання що позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Правилами частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 60, 208, 209, 212-215, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 115-117 Кодексу законів про працю України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Іншими особами рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: В.А. Єжов