Справа №339/476/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Поляниця М.М.

з участю: секретаря судового засідання Ганчар Л. В.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи адвоката ОСОБА_5І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козаківської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 "Про визнання незаконним правового акту, що порушує право власності",-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої вказує, що він являється власником будинковолодіння, за адресою с. Козаківка, вул. Незалежності,94, Болехівської міської ради Івано-Франківської області в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 на підставі рішення Болехівського міського суду від 30 жовтня 2013 року. Він, як спадкоємець у відповідності до ст.120 Земельного кодексу України має право на користування земельною ділянкою на якій розміщено вказане будинковолодіння власником якого він є. Рішенням Козаківської сільської ради, від 11.07.2004 р. за №77, та актом земельної комісії Козаківської сільської ради, від 27 березня 2014 року було порушено його законне право на земельну ділянку призначену для обслуговування зазначеного будинковолодіння. Просив визнати незаконним та скасувати рішення Козаківської сільської ради від 11 липня 2004 року за №77 та акт земельної комісії Козаківської сільської ради від 27 березня 2014 року.

Позивач, в процесі розгляду справи подав письмову заяву про доповнення та зміну позовних вимог. Окрім заявлених у позовній заяві також просив визнати недійсними правочини вчинені від імені ОСОБА_6 від 06 липня 2004 року і відповідний правочин на набуття права на земельну ділянку, вчинений від імені ОСОБА_4 06 липня 2004 року.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали доводи позовної заяви з заявлених підстав. Додатково позивач пояснив, що ОСОБА_6 була неграмотною жінкою. У 2012 році коли він приїхав до неї в гості то вона повідомила, що склала заповіт в його користь і хоче, щоб ОСОБА_4 віддав назад город, оскільки немає заїзду до будинку.

З письмовою заявою до сільської ради про надання йому у власність чи користування земельної ділянки для обслуговування будинку не звертався. Було тільки усне звернення, щодо розміру ділянки з яким він не погоджується оскільки відсутній заїзд для автомобіля. По існуючому заїзді автомобіль не проїде.

Представник відповідача сільський голова с. Козаківка ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав, додатково зазначивши, що на час прийняття рішення він не працював сільським головою. ОСОБА_6 за життя правовстановлюючих документів на землю не виготовляла. Площі земельних ділянок, що перебувають у користуванні жителів села в більшості випадків не відповідають розмірам, що зазначені в погосподарських книгах, оскільки точних обмірів ніхто не проводив. За ОСОБА_6 рахувалось 0.85 га землі в тому числі 0.18 га в урочищі «ОСОБА_8 коло хати». У 2004 році ОСОБА_6 передала земельні ділянки якими користувалась іншим громадянам в тому числі ОСОБА_4

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечуючи позовним вимогам посилалися на те, що оспорюване рішення Козаківської сільської ради є законним, оскільки земельна ділянка надана ОСОБА_9 в 2004 році зі згоди ОСОБА_6, він нею користувався при житті ОСОБА_6 і вона цьому не заперечувала про що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Окрім того ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_6 являється тіткою його дружини. У 1998 році отримала важкі травми від тварини. Ними було організовано похорон її сина 4 січня 1999 році. Його дружина доглядала за ОСОБА_6, допомагала по господарству, оскільки внаслідок отриманих травм вона не могла ходити. ОСОБА_1 рідко приїжджав до ОСОБА_6 раз на два роки, погостювати. В 2004 році ОСОБА_6, сказала що хоче поділити землю, і йому віддасть ту що прилягає до їх будинку, після чого в сільській раді написала заяву про передачу землі своїм родичам. Після чого він користується зазначеною земельною ділянкою, яку йому дала ОСОБА_6 з 2004 року. Межі між ним та ОСОБА_6 встановлювала сільська рада і при їх встановленні була присутня ОСОБА_6 Про те, що ОСОБА_6 віддала йому землю знав і позивач. Висновок посмертної почеркознавчої експертизи, не визнає оскільки документи передані на експертизу були підписані не ОСОБА_6 Просить у позові відмовити

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що проходячи повз будинок ОСОБА_6 яка була його кумою то остання покликала його і повідомила що хоче заповісти будинок ОСОБА_1, оскільки він там родився і кусок городу біля хати. За землю нічого не говорила.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що був межівником ОСОБА_6 яка сказала йому, що свої поля віддає сестриним дітям, а будинок ОСОБА_1 так як він являється братом її чоловіка і йому не потрібно поля. Все це вона говорила йому у 2004 році. ОСОБА_4 користувався земельною ділянкою, яку йому дала ОСОБА_6 з 2004 року. За життя ОСОБА_6 ніколи не говорила, що хоче забрати землю у ОСОБА_4

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказав, що ОСОБА_6 була рідною сестрою його матері. ОСОБА_6 4 грудня 1998 року сильно побив бик, а 4 січня трагічно загинув її син, після чого всі допомагали їй по господарству. У 2004 році тітка прийшла до сільської ради і написала заяву про передачу землі родичам. Заяву написав він, а підписала ОСОБА_6, оскільки вона читала по складах. З того часу всі користуються цими землями. Про те, що ОСОБА_6 роздала землю знають всі жителі села. Точних обмірів земельних ділянок, що є у користуванні жителів села ніхто не робив.

Допита в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала пояснила, що доглядали за ОСОБА_6 яку у грудні 1998 року побив бик і під час її перебування в лікарні в січні 1999 році помер її син. У 2004 році ОСОБА_6 зібрала всіх родичів, і розділила між ними. Спірну земельну ділянку вона віддала ОСОБА_4 оскільки вони жили по сусідству і з того часу він її обробляє. ОСОБА_1 знав, що тітка розділила землю. У 2012 році була розмова тільки за будинок, щоб позивач міг приїхати по гриби. ОСОБА_6 ніяких претензій після того як роздала землю не висловлювала.

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 було прослухано компакт - диск серійний номер носія: 2014.08.18-14.18. а саме покази, представника відповідача - Козаківської сільської ради ОСОБА_14 котра суду показала, що ще у 2004 році ОСОБА_6 роздала належні їй земельні ділянки своїм родичам: ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_2, написавши заяву і усвідомлюючи свої дії. В листопаді 2012 року земельною комісією був здійснений вихід на земельну ділянку в урочищі "коло хати", комісія провела обміри земельної ділянки, закріпленої за будинком ОСОБА_6, яка була присутня при цих обмірах. Всі кілочки та межові знаки ставили з ініціативи померлої, склала акт, який не був затверджений сесією, оскільки не виносився на розгляд сесії.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, вважає, що позов у зміненому та доповненому вигляді не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Нормами ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 16 жовтня 2012 року заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 (а.с.9).

Рішенням Болехівського міського суду за ОСОБА_1 визнано право власності на будинковолодіння, що знаходиться по вул. Незалежності,94 в с. Козаківка, Болехівської міської ради Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_6 в порядку спадкування за заповітом (а.с.6).

З оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг по с. Козаківка, вбачається, що за господарством ОСОБА_6 облікувалось: у 1991-1995 роках 0,67-0,68 га (а.с.137-138); У 2001-2005 роках: 2001-2004 роки - 0,8 га, у 2005 році 0,09 га. (з них 0,07 га - для ведення господарства та 0,02 - для будівництва та обслуговування житлового будинку) У вказаній погосподарській книзі наявні записи, « згідно рішення сесії від 11.07.2004 р. передано у власність : ОСОБА_8 «Брязин» - 0,16 га, ОСОБА_4 - 0,18 га «ОСОБА_8 коло хати», ОСОБА_15 «Пікуй» -0,12 га «Лан»- 0,03 га, «Долішнім»- 0.10 га, «Над лужинов»-0.01 га ОСОБА_12 «Долинки» - 0,07 га, «Над лужинов»- 0,03 га. Всього 0,71 га (а.с.139-140). У 2011-2012 роках за ОСОБА_6 так і облікувалось 0,09 га землі в тому числі 0,02 га для обслуговування житлового будинку та 0,07 га для ведення особистого селянського господарства. (а.с.141).

ОСОБА_6 06 липня 2004 року подала сільському голові с. Козаківка ОСОБА_12 заяву в якій попросила вилучити у неї в землі запасу сільської ради і передати нижчевказаним громадянам земельні ділянки в тому числі і ОСОБА_4 «ОСОБА_8 коло хати» - 0,18 га (а.с.17). ОСОБА_4 06 липня 2004 року звернувся до сільського голови с. Козаківка ОСОБА_12 з заявою в якій просив надати йому із земель запасу в урочищі «ОСОБА_8 коло хати» 0,18 га (а.с.16).

Козаківська сільська рада, Болехівської міської ради 11 липня 2004 року на 15 сесії 4 демократичного скликання прийняла рішення №77, яким затвердила інвентаризацію земельної ділянки ОСОБА_6, вилучила у неї земельну ділянку в урочищі «ОСОБА_8 коло хати» площею 0,18 га в землі запасу сільської ради. Передала у власність ОСОБА_4 земельну ділянку в урочищі «ОСОБА_8, коло хати» площею 0.18 га для ведення селянського господарства. (а.с.14).

ОСОБА_16 земельна ділянка облікована за ОСОБА_4 згідно записів у погосподарській книзі за 2001-2005 роки, що була оглянута у судовому засіданні де мається запис «передано у власність «ОСОБА_8 коло хати» із господарства №297 згідно рішення сесії №77 від 11 липня 2004 року (а.с.143). ОСОБА_16 записом спростовується твердження позивача та його представника, що ОСОБА_4 приховав від обліку вказану земельну ділянку.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено правочину як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

У відповідності до ч. 3 ст.203 зазначеного Кодексу волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як встановлено в ході судового розгляду, це ствердили допитані в судовому засіданні свідки, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, що ОСОБА_6 у 2004 році в розмовах з ними говорила, що віддасть земельні ділянки родичам (сестриним дітям), чим вона скористалась подавши відповідну заяву на імя сільського голови 6 липня 2004 року. Проте, що відмова ОСОБА_6 від земельних ділянок була добровільною свідчить і те, що на протязі з 11 липня 2004 року до дня смерті 14 грудня 2012 року тобто більше 8 років нею не ставилось питання про повернення землі. Таких доказів не надано і позивачем. Як ствердили свідки і це не заперечив ОСОБА_1, що ОСОБА_4 починаючи з 2004 року тобто ще за життя ОСОБА_6 користувався спірною земельною ділянкою і вона не ставила питання ні про повернення землі ні про усунення перешкод у її користуванні.

Записами у досліджених у судовому засіданні погосподарських книгах за 2001-2005 роки за 2011-2012 роки зафіксована зміна розміру землі, яка облікувалась за ОСОБА_6 та наявні її підписи, справжність яких не оспорюється позивачем.

Про те, що волевиявлення ОСОБА_6 щодо розпорядження наданими їй у користування земельними ділянками, яке вона зафіксувала у заяві адресованій на імя сільського голови ОСОБА_12 06 липня 2004 року було добровільним і відповідало її волі свідчить також і те, що позивач не ставить під сумнів правомірність вилучення у спадкодавця інших земельних ділянок на підставі поданої заяви та не оспорює рішення сільської ради, що були прийняті з цього приводу.

Постановою Болехівського міського суду від 13 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Козаківської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень.(а.с.24-29) Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 205 року постанова Болехівського міського суду скасована, а провадження у справі закрито у звязку що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с.31-32)

Як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на висновок експерта за №4166 від 20 січня 2015 року зроблений у справі за його адміністративним позовом до Козаківської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень. У вказаному висновку експерт робить заключення, що підпис на заяві від імені ОСОБА_6 на імя сільського голови ОСОБА_12 про передачу земельних ділянок від 06 липня 2004 року виконаний не ОСОБА_6П.а також, що ОСОБА_4 заявив у він не писав заяву про надання йому земельної ділянки. (а.с.1-5,20-23).

Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Нормами ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Наказом Міністерства юстиції України за №53/5 від 08.10.98 р. з метою забезпечення єдиного підходу при проведенні судових експертиз і підвищення якості проведення судових експертиз затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (надалі Рекомендації).

Пунктом1.1 Рекомендацій встановлено, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Відповідно до пунктів 1.1.1.3, 1.5, 1.8 Рекомендацій якщо неможливо пред'явити вільні та експериментальні зразки почерку особи, яка підлягає ідентифікації в зв'язку зі смертю, то в такому випадку як зразки слід надавати документи, на яких рукописні підписи достовірно виконані цією особою, на яких є власноручний підпис. При цьому, ці вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка), за формою документа (накладні, відомості) , за його змістом та цільовим призначенням і таких зразків повинно бути не менше, ніж на 15 документах.

У поданому позивачем висновку експерта зазначено, що для порівняльного дослідження використовувались вільні зразки підписів ОСОБА_6, заява про видачу паспорта від 18.07.1996 року(три підписи) заява від імені ОСОБА_6 на імя Козаківської сільської ради примірник заповіту від 16.10.2012 року інші надані не в оригіналі, а в електрофотографічних копіях, зокрема: аркуші з паспорта громадянина України, посвідчення учасника війни, посвідчення на гарантії і пільги в звязку з проживанням в гірській місцевості, аркуш з журналу нотаріальних дій, де зареєстрований заповіт від імені ОСОБА_6 (а.с.20-23)

Використані експертом для дослідження вільні зразки підписів, виконані ОСОБА_6 у значному часовому проміжку від дати написання заяви про вилучення землі ( 06 липня 2004 року), а саме: заява на передачу земельної ділянки 1993 р., заява про видачу паспорта - 1996 р, на заповіті - 2012 р., посвідчення учасника війни 1998 р., посвідчення на гарантії і пільги в зв'язку з проживанням в гірській місцевості -1998 р.

Суд відмічає, що всі ці експериментальні взірці є різними в порівнянні із об'єктом дослідження за формою документа.

Сумнівність особистого виконання підписів ОСОБА_6 на вільних зразках також підтверджується, тим що, експертом не взято до уваги наданий ОСОБА_1, як достовірний взірець підпису ОСОБА_6 на копії заяви про отримання пенсії від 01.03.1985 року та визнано, що він виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою. Питання про те ким виконаний підпис на копії заяви про отримання пенсії від 01.03.1985 року судом експерту не ставилося.(а.с.20-23)

В порушення вимог Рекомендацій де вказано, що для дослідження необхідно використовувати зразки підписів на 15 аркушах, оскільки чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках, експертом для дослідження було використано зразки підписів на 3 аркушах (оригіналах документів) та на 4 аркушах (копіях), тобто для проведенні почеркознавчої експертизи не було надано для дослідження відповідної кількості вільних зразків.

Проводячи посмертну судову почеркознавчу експертизу, експерт також не досліджував і стан здоровя ОСОБА_6 на час написання заяви 2004 рік так і на час виконання наданих вільних зразків. На час написання заяви у 2004 році ОСОБА_6П виповнилось 81 рік,, на час коли підписувала заповіт 89 років. Різниця в часі виконання наданих вільних зразків є значною зважаючи на вік ОСОБА_6

Суд, даючи оцінку висновку №4166 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів від 20 січня 2015 року на предмет достатності і взаємозвязку з іншими доказами у сукупності, вважає, що він суперечить встановленими в судовому засіданні обставинам, на підставі яких суд, як зазначено вище, визнав, що волевиявлення ОСОБА_6 щодо вилучення у неї спірної земельної ділянки та передачу її ОСОБА_4 а інших ділянок відповідало її волі, і вона за життя не заперечувала цьому.

За таких обставин експертний висновок не можна вважати всебічним, повним та об'єктивним і таким чином, його не можна визнати беззаперечним доказом, що б підтвердив відсутність волевиявлення ОСОБА_6 щодо надання згоди на вилучення земельних ділянок, що перебували у її користуванні .

Волевиявлення ОСОБА_4 на отримання земельної ділянки з земель запасу в урочищі «ОСОБА_8 коло хати» площею 0.18 га було вільним та відповідало його волі про що він написав заяву сільському голові с. Козаківка ОСОБА_12 (а.с.16) та ствердив про це у судовому засіданні, а тому підстави для визнання поданої ним заяви нечинною відсутні.

Згідно зі ст.152,153,155 ЗК України власник або землекористувач не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом та іншими Законами України; захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосуванням інших, передбачених Законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Тобто, обовязковою умовою визнання протиправним правового акту індивідуальної дії субєкта владних повноважень є порушення у звязку з прийняттям цього акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а підставами для визнання його протиправним є невідповідність вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. В разі не доведення позивачем наявності обставин порушення його прав чи інтересів як підстави для їх захисту заявлений ним позов не підлягає задоволенню за відсутності правових підстав.

Суд визнає, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що Козаківська сільська рада, Болехівської міської ради прийнявши 11 липня 2004 року на 15 сесії 4 демократичного скликання рішення №77, «Про вилучення та надання земельної ділянки», порушила його право на отримання спірної земельної ділянки, площею 0,18 га в урочищі "ОСОБА_8, коло хати" в с. Козаківка, Болехівської міської ради.

Підставою для такого висновку служить наступне.

Нормами ст.12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок у власність громадянам.

Статтею 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до пункту 34 частини 1 статті 26 вказаного Закону до виключної компетенції міських рад, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Нормами ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у межах норм, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ст.120 зазначеного Кодексу, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Нормами статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

В ході судового засідання встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що рішенням Болехівського міського суду від 30 жовтня 2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності будинковолодіння №94 по вул. Незалежності в с. Козаківка, Болехівської міської ради в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_6, яка померла 14 грудня 2012 року (а.с.6)

З дослідженої в судовому засіданні погосподарської книги №; по с. Козаківка, вбачається, що на час смерті спадкодавця за її господарством облікувалася земельна ділянка, загальною площею 0,09 га ( з них для ведення особистого селянського господарства -0,07 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку -0,02 га). (а.с.141). Така сама площа земельної ділянки облікувалась за нею починаючи з 2005 року (а.с.139-140) Право власності тобто Державний акт права приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_6 не виготовила.

Таким чином, до позивача, як набувача права власності на житловий будинок в порядку спадкування, переходить право користування земельною ділянкою в тому розмірі, який облікувався за попереднім землекористувачем ОСОБА_6 на час її смерті тобто у розмірі 0,09 га (а.с.141).

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні твердження позивача, що оскаржуваним рішенням сільська рада фактично позбавила його земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, оскільки воно спростовано, як записами у погосподарській книзі так і план схемою розподілу земельної ділянки в с. Козаківка по вул. Незалежності де вказана площа земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_1В 0,096 га.(а.с.12)

Твердження позивача зазначені ним у позовній заяві, що ОСОБА_6, за погодженням з ним, надала ОСОБА_4 - в тимчасове користування частину городу біля будинку у звязку з тим, що самостійно не могла його обробляти, не є належним та допустимим доказом, оскільки у 2004 році спадкодавцем ще не був складений заповіт і ОСОБА_1 не мав жодних підстав погоджуватичи не погоджувати відмову ОСОБА_6 від земельних ділянок, що перебували у її користуванні.

Судом встановлено, таке підтвердили допитані в судовому засіданні свідки і не заперечив позивач, що з часу написання заяви та прийняття Козаківською сільською радою оскаржуваного рішення тобто з липня 2004 року ОСОБА_9 став користуватися вказаною ділянкою і ОСОБА_6 ніколи не заперечувала цьому і не пред'являла до нього будь-яких претензій.

З часу подання до сільського голови заяви ОСОБА_6 прожила ще 8 років, впродовж яких спірна земельна ділянка була в користуванні ОСОБА_4 а отже, у неї було достатньо часу, щоб змінити своє волевиявлення щодо даної земельної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_6 виявила свою волю щодо розпорядження належних їй земельних ділянок і за своє життя такі дії не оспорювала.

Зі змісту позовної заяви позивача та пояснень в суді вбачається, що підставою для задоволення його вимог та визнання протиправним оскаржуваного рішення є відсутність волевиявлення ОСОБА_6 на передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_4, що на його думку, підтверджено єдиним доказом - висновком експертизи .

Виходячи із правового аналізу Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яку посилається позивач, вбачається, що такі вимоги стосуються у разі, коли посвідчуються дії, для яких є обов'язкова форма нотаріального посвідчення: заповіту, довіреності. В даному випадку заява, адресована на ім'я сільського голови про вилучення земельних ділянок в землі запасу не потребувала нотаріального посвідчення, а тому порушення п.19 вказаної Інструкції не вбачається.

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і твердження позивача, що оскаржуваним рішенням він позбавлений можливості заїзду до належного йому будинково-лодіння. Як ствердив у судовому засіданні представник відповідача до господарства ОСОБА_1 є заїзд, це не заперечив і позивач зазначивши, що вказаний заїзд є незручним, важко заїхати автомобілем.

В ході судового розгляду позивач ствердив, що він не звертався з письмовою заявою у Козаківську сільську раду з приводу надання йому земельної ділянки, для обслуговування будинку та господарських споруд, що розташовані по вул. Незалежності,94 в с. Козаківка, який він успадкував після смерті ОСОБА_6 Звертався тільки усно з метою вияснення розміру земельної ділянки

Суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем рішення Козаківської сільської ради Болехівської міської ради за №77 від 11 липня 2004 року прийняте радою, як органом місцевого самоврядування, в межах наданих їй повноважень та відповідно до діючого на час виникнення спірних правовідносин земельного законодавства і аж ніяк не порушує право ОСОБА_1, за захистом якого він звернувся до суду.

Позовна вимога, щодо скасування акту земельної комісії Козаківської сільської ради від 27.03.2014 року про встановлення меж між землеволодіннями ОСОБА_4 і ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_16 позовна вимога є похідною від вимоги, щодо скасування рішення Козаківської сільської ради Болехівської міської ради від 11 липня 2004 року за №77 «Про вилучення та надання земельної ділянки». ОСОБА_16 комісії сторонам було запропоновано дійти взаємозгоди щодо встановлення меж. Запропоновано варіант встановлення меж згідно план-схеми. У випадку незгоди розяснено їх право у випадку незгоди з запропонованим варіантом встановлення меж вирішити спір у судовому порядку. (а.с.11-12) ОСОБА_16 акт не розглядався Козаківською сільською радою і по ньому не приймалося жодного рішення, про що ствердив у судовому засіданні представник відповідача.

Таким чином вказаним актом не порушено жодного права позивача, а запропоновано варіанти вирішення спору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у зміненому та доповненому позові ОСОБА_1 до Козаківської сільської ради, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 «Про визнання недійсними правочинів, незаконним рішення сесії Козаківської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області №77 від 11 липня 2004 року, скасування акту земельної комісії» слід відмовити оскільки він не ґрунтується на вимогах закону є безпідставний.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.202-205,1225 ЦК України, ст.12,81,116,118,120,152,155 ЗК України, ст.10,26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Наказу Міністерства юстиції України за №53/5 від 08.10.98 р. «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», керуючись ст.3,10,11,57,58, 60,88,213-215,218 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У зміненому та доповненому позові ОСОБА_1 до Козаківської сільської ради, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 "Про визнання недійсними правочинів, незаконним рішення сесії Козаківської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області №77 від 11 липня 2004 року, скасування акту земельної комісії" - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд Івано-Франківської області

Суддя М.М.Поляниця