АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4084/16 Справа № 175/2355/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шабанов А. М. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення суми боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року, заява ОСОБА_6 про забезпечення позову - задоволена.

Заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням нерухомого майна, а саме: 1/4 частини квартири №65, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_11; 1/4 частини квартири №65, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_10; 1/4 частини квартири №65, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5; гаражу №125, загальною площею 18,3 кв.м., який розташований по вул. Білостоцького, 126 в м. Дніпропетровську, Дніпропетровської області та належить на праві приватної власності за часткою 1/1 ОСОБА_5, 1/4 частини квартири № 65, яка розташована в будинку АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаються на порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставлять питання про скасування оскаржуваної ухвали.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог заяви і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з вимогами про стягнення суми боргу за договором позики.

14 березня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду с заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачам.

Позивач свою заяву мотивує тим, що відповідач ОСОБА_8 повинен був повернути позичені гроші до 30 липня 2013 року, але до теперішнього часу відмовляється виконати взяті на себе зобов'язання та злісно ухиляється від повернення боргу.

17 березня 2016 року суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про забезпечення позову, шляхом заборони проводити будь-які дії пов'язані з відчуженням нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності відповідачам.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір про стягнення суми боргу за договором позики та те, що невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим з боку відповідачів виконання рішення суду. Також суд прийшов до висновку про співмірність даних заходів із заявленими позовними вимогами.

Однак, колегія суддів з даним висновком погодитись не може, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст. 151,153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,- єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України - види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, вирішити питання щодо співмірності не можливо, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості нерухомого майна.

Крім того, ухвала про забезпечення позову виноситься в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Однак, в порушення зазначених вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання співмірності даного виду забезпечення позову, так як в ухвалі суду не зазначені мотиви, із яких суддя дійшов висновку про обґрунтованість причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, як така, що не відповідає вимогам процесуального закону та матеріалам справи, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає провадженню у справі.

Судді: