Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Суми в інтересах держави в особі Управління охорони здоров'я Сумської обласної державної адміністрації, комунального закладу Сумської обласної ради - Сумського медичного коледжу до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на навчання

за касаційною скаргою заступника прокурора Сумської області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року прокурор м. Суми звернувся до суду в інтересах держави в особі Управління охорони здоров'я Сумської обласної державної адміністрації, комунального закладу Сумської обласної ради - Сумського медичного коледжу із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на навчання, мотивуючи вимоги тим, що 11 серпня 2010 року абітурієнт ОСОБА_3 була зарахована на бюджетну форму навчання до Сумського медичного коледжу за спеціальністю «Медико-профілактична справа». При зарахуванні на навчання за рахунок бюджетних коштів відповідач зобов'язалася після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати за направленням не менше трьох років.

Наказом № 24-у від 28 лютого 2013 року на підставі рішення кваліфікаційної комісії ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію фельдшера санітарного і видано направлення на роботу в Сумську міську дитячу клінічну лікарню Святої Зінаїди, де її було працевлаштовано на посаді медичної сестри школи. У порушення угоди відповідач звільнилася з роботи за власним бажанням, не відпрацювавши встановлених трьох років. Сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_3 за час навчання в період із 2010 по 2013 рік, становить 36 245, 80 грн, які позивач просив стягнути із ОСОБА_3

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2015 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові зі зміною правового обґрунтування вирішення справи.

У касаційній скарзі заступник прокурора Сумської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного судута ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що наказом директора Сумського медичного коледжу від 11 серпня 2010 року за № 120-у абітурієнт ОСОБА_3 була зарахована до складу студентів вказаного навчального закладу на бюджетну форму навчання за спеціальністю 5.12010103 «Медико-профілактична справа» (а. с. 6).

30 січня 2012 року між Сумським медичним коледжем та ОСОБА_3 була укладена типова угоду про підготовку фахівців з вищою освітою за № 794, відповідно до якої Вищий навчальний заклад зобов'язався забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою за спеціальністю «Медико-профілактична справа» згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити фахівця місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де той зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років. У свою чергу, студент ОСОБА_3 зобов'язалась оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідно кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки «1201 Медицина. 5.12010103 Медико-профілактична справа»; після закінчення вищого навчального закладу прибути за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Наказом директора коледжу від 28 лютого 2013 року за № 24-у у зв'язку із закінченням вказаного навчального закладу за спеціальністю «Медико-профілактична справа» ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію фельдшера санітарного, видано диплом молодшого спеціаліста та відраховано з коледжу у зв'язку з закінченням навчання (а. с.7-8, 35).

28 лютого 2013 року ОСОБА_3 отримала повідомлення про направлення на роботу, відповідно до якого вона направлена у розпорядження комунальної установи «Сумська міська дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» для роботи на посаді «медична сестра школи» з місячним окладом 1217 грн. (а.с.10, 88), 21 березня 2013 року була прийнята на роботу сестрою медичною у школу № 9 (а. с. 84).

Наказом головного лікаря комунальної установи «Сумська міська дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» № 286/ос від 30 вересня 2013 року ОСОБА_3 - сестру медичну школи № 9 педіатричного відділення № 2 дитячої поліклініки № 2, було звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 30 вересня 2013 року (а. с.11, 100, 102).

За змістом ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (що діяла станом на 30 січня 2012 року - дату укладення із відповідачем типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою), випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних

закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням,

затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня

1996 № 992.

За змістом п. 4 наведеного Порядку, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1(про підготовку фахівців з вищою освітою).

Випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом

після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем

призначення не менше трьох років (п. 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням).

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або

відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням,

звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової

дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років

випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до

державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові

всі витрати (п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням).

З урахуванням специфіки галузі охорони здоров'я наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.

Згідно п. 7 вказаного Порядку, працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти I - II рівнів акредитації проводиться вищим закладом освіти відповідно до набутої ними

спеціальності, укладеної угоди та планів направлення на роботу

випускників Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки

Крим, управлінь охорони здоров'я обласних, Київської та

Севастопольської міських державних адміністрацій, обласних,

Київської та Севастопольської міських санепідстанцій. Ця робота

здійснюється керівництвом закладу освіти за участю студентських

профспілок та органів студентського самоврядування.

Відповідно до п. 13 Порядку, випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 направлено на роботу не за фахом, оскільки їй присвоєно кваліфікацію фельдшера санітарного за результатами проходження навчання за напрямом підготовки «Медицина», спеціальністю «Медико-профілактична справа», а за спеціальністю «Сестринська справа», або «Лікувальна справа» або «Акушерська справа» (кваліфікаційні вимоги до сестри медичної дитячої поліклініки згідно довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 березня 2002 року № 117 за погодженням із Міністерством праці та соціальної політики України, випуск 78 «Охорона здоров'я») ОСОБА_3 кваліфікації не здобувала.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не висловлювала незгоди із місцем призначення, куди її направлено для виконання обов'язку відпрацювати три роки, на роботу в комунальну установу «Сумська міська дитяча клінічна лікарня Святої Зінаїди» на посаду сестри медичнної школи № 9 педіатричного відділення № 2 дитячої поліклініки № 2 ОСОБА_3 прийнято за її особистою заявою (а. с. 84).

Крім того, ОСОБА_3 звільнилася за власним бажанням з посади сестри медичної школи № 9 педіатричного відділення № 2 дитячої поліклініки № 2, а не через невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, тому висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_3 не допустила порушень угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 30 січня 2012 року, що відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, становить підставу відшкодування вартості навчання, є передчасними.

Не можна погодитися й з висновками суду першої інстанції про відмову у позові із посиланням на рішення Конституційного Суду України від

04 березня 2004 року № 5-рп/2004. Предметом розгляду Конституційного Суду України у вказаному рішенні є офіційне тлумачення положень частини третьої статті 53 Конституції України. Невідповідність Конституції України положень ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» вказаним рішенням Конституційного Суду України не встановлена.

Крім того, між сторонами були договірні правовідносини, договір не визнаний недійсним.

З урахуванням викладеного, судові рішення у справі підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Сумської області задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко