АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/754/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Черкаське АТП 17127» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Черкаське АТП 17127», треті особи кондуктор міського маршрутного транспорту №4 публічного акціонерного товариства «Черкаське АТП 17127» ОСОБА_7, Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ Черкаське АТП 17127, треті особи кондуктор міського маршрутного транспорту №4 ПАТ «Черкаське АТП 17127» ОСОБА_7, Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є інвалідом 1 групи по зору безстроково.

22 червня 2015 року він перебуваючи на зупинці «Обласна лікарня» з супроводжуючим близько 14 год. 00 хв. сіли в міський маршрутний транспорт № 4 в напрямку центру та він пред'явив кондуктору посвідчення інваліда І групи по зору, яке дає йому право на безоплатний проїзд в даному транспорті, на що отримав відповідь від кондуктора про необхідність оплати за проїзд.

Перебуваючи в пригніченому стані та під тиском кондуктора він був вимушений сплатити кошти за два квитка №035665 та №035666 в сумі 6 грн. за свій проїзд та проїзд супроводжуючого.

26 червня 2015 року, перебуваючи на зупинці «Університет», він з супроводжуючим, намагаючись сісти в міський маршрутний транспорт № 4 д.н.з. НОМЕР_1, кондуктор почав перешкоджати заходити до транспорту, він пред'явив посвідчення інваліда І групи та повідомив кондуктору, що відповідно до діючого законодавства України пільги по даним категоріям інвалідів діють до 01 січня 2016 року, на що отримав відповідь, що посвідчення не потрібне і якщо він не заплатить за проїзд, то його висадять з автотранспорту.

Зазначав, що факт вимагання коштів за проїзд саме на маршруті №4, який належить ПАТ «Черкаське АТП 17127», був засвідчений 11 інвалідами 1-ї та 2-ї групи по зору. На його звернення до міського голови та начальника управління соціального захисту населення Придніпровського району отримав відповідь, що пільговий проїзд у громадському транспорті надається інвалідам 1-ї та 2-ї груп та особам, які їх супроводжують.

Крім того, такими діями йому була спричинена і моральна шкода, а саме: він тривалий час перебував у пригніченому стані, в нього порушився сон, став дратівливий до оточуючих та, як наслідок, погіршились його соціальні зв'язки з його рідними та близькими людьми.

Таким чином, просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., а всього 10 006 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Черкаське АТП 17127» на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а всього 1006 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішене питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Черкаське АТП 17127» оскаржило його в апеляційному порядку.

Вважає, що судом першої інстанції не повно, не об'єктивно, з'ясовано обставини, що мають значення для справи, суд не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, висновки суду є необґрунтованими та не доведеними.

Тому рішення є незаконним, необґрунтованим, яке порушує права відповідача.

Просило рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону зазначене судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кондуктор ПАТ «Черкаського АТП 17127» неправомірно змусила позивача оплатити проїзд у міському маршрутному транспорті № 4, придбавши два квитка №035665 та №035666 в сумі 6 грн. за свій проїзд та проїзд супроводжуючого ОСОБА_8, чим порушила ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та завдала моральної шкоди позивачу. Однак, визначений позивачем розмір відшкодування такої шкоди суд вважав завищеним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, тому стягнув з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і судова колегія, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки серії 58 Ш № 723289 від 27 червня1968 року ОСОБА_6 являється інвалідом першої групи інвалідності по зору безстроково(а.с.6).

22 червня 2015 року, перебуваючи на зупинці «Обласна лікарня», ОСОБА_6 з супроводжуючим ОСОБА_8 близько 14 год. 00 хв. їхали в міському маршрутному транспорті № 4 в напрямку центру. ОСОБА_6 пред'явив кондуктору посвідчення інваліда І групи по зору, яке дає йому право на безоплатний проїзд в даному транспорті, на що отримав відповідь від кондуктора, що пільги відмінено, і він був вимушений сплатити кошти за два квитка №035665 та №035666 в сумі 6 грн. за свій проїзд та проїзд супроводжуючого(а.с.4).

26 червня 2015 року, перебуваючи на зупинці «Університет», ОСОБА_6 з супроводжуючим ОСОБА_8 також сіли для проїзду в міський маршрутний транспорт № 4 д.н.з. НОМЕР_1, та між ОСОБА_6 та кондуктором ОСОБА_7, відбувся конфлікт, в ході якого кондуктор принизила честь та гідність ОСОБА_6, висловлювала в його адресу образливі слова.

Згідно листа-відповіді від 02 липня 2015 року № 8064-01-19 заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_9 підтвердив, що інваліди 1-ї та 2-ї групи по зору мають право на безоплатний проїзд у міському та приміському транспорті(а.с.13).

Відповідно до листа-відповіді заступника директора департаменту соціальної політики Черкаської міської ради начальника управління соціального захисту населення Придніпровського району Бінусової К.М. від 02 липня 2015 року № 2342/28-2/04, позивач як інвалід 1-ї групи по зору, включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, а також те, що пільговий проїзд у громадському транспорті надається інвалідам 1 -ї та 2-ї групи та особам, які їх супроводжують(а.с. 10).

Відповідно до ст. 38-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" транспортне обслуговування інвалідів здійснюється на пільгових умовах, а саме інваліди I та II групи, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда I групи або дитину-інваліда), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі).

Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт".

Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 ЗУ «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85, пункту 19 частини першої статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Крім того, реалізація соціальних пільг людини не може бути поставлена в залежність від бюджетоспроможності держави про що наголошується Європейським судом з прав людини в своїх рішеннях. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» у рішенні від 7 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини».

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі ПАТ «Черкаське АТП 17127» посилалось на відсутність фінансування з бюджету на перевезення пасажирів, які мають відповідні пільги та відсутність замовлення від Виконкому Черкаської міської ради на перевезення пільгових категорій громадян.

Дійсно, станом на день виникнення конфлікту, а саме 22 червня та 26 червня 2015року у відповідача ПАТ «Черкаського АТП 17127» таке замовлення від Виконкому Черкаської міської ради відсутнє.

Однак, враховуючи, що позивач ОСОБА_6 є інвалідом першої групи інвалідності по зору, скористався послугами ПАТ «Черкаське АТП 17127» по перевезенню в громадському транспорті на автобусному маршруті №4, який рухався в попутному напрямку, пред'явивши при цьому посвідчення інваліда кондуктору даного автобусного маршруту, - він та його супроводжуючий мали право на здійснення безплатного проїзду цим маршрутом, а у працівників ПАТ «Черкаське АТП 17127» не було права відмовляти в безкоштовному перевезенні інваліда I групи та особи, яка супроводжує інваліда I групи з вищевказаних підстав.

У зв'язку з чим дії відповідача по відмові в перевезенні інваліда першої групи інвалідності по зору ОСОБА_6 та його супроводжуючого - є протиправними, оскільки суперечать нормам Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно, оскільки позивач мав право на безоплатний проїзд, але на вимогу кондуктора ПАТ «Черкаське АТП 17127» вимушений був оплатити вартість проїзду в сумі 6 грн., то суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що дані кошти підлягають поверненню позивачу як безпідставно стягнуті відповідачем.

Згідно із ч.1,2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що кондуктор ОСОБА_7, перебуваючи у трудових відносинах із відповідачем ПАТ «Черкаським АТП 17127» на зупинці «Університет», почала перешкоджати заходити до транспорту позивачу ОСОБА_6 з супроводжуючим гр. ОСОБА_8, висловлювала образливі слова на адресу позивача ОСОБА_6, які принижували його честь та гідність, чим завдано було моральної шкоди.

Вищевказані обставини було підтверджено показами свідка ОСОБА_8, яка підтвердила факт спричинення ОСОБА_6 кондуктором міського маршрутного транспорту №4 д.н.з. НОМЕР_1 моральної шкоди, зазначивши, що 26 червня 2015 року вона була супроводжуючою позивача. Кондуктор висловлювала слова, які принижували честь та гідність позивача з причин неоплати їхнього проїзду в даному маршруті.

Крім того, дану обставину визнала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції директор ПАТ «Черкаське АТП 17127» - ОСОБА_11, яка зазначила, що дійсно кондуктор даного маршруту, у ситуації із ОСОБА_6, вела себе не коректно, а тому щодо неї було застосовано дисциплінарне стягнення із послідуючим звільненням. Проте, згідно вимог ч.1 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, зокрема, диск наданий позивачем ОСОБА_6 на якому нібито записано інтерв'ю, надане радіо «Ера» Генеральним директором ПАТ « Черкаське АТП 17127» ОСОБА_11

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Черкаське АТП 17127» - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Черкаське АТП 17127», треті особи кондуктор міського маршрутного транспорту №4 публічного акціонерного товариства «Черкаське АТП 17127» ОСОБА_7, Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, Департамент житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :