У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автономні системи керування» про стягнення заборгованості за договором позички, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства «Автономні системи керування» за якою просить суд стягнути з відповідача на його користь належні йому відповідно до договору позички майно або кошти на суму договору.

За ухвалою від 31.12.2015 року судом було відкрито провадження у цій справі та призначено справу до розгляду у судовому зсіданні на 14 год. 00 хв. 09 лютого 2016 року.

У зазначений день і час сторони або їх повноважні та компетентні представники до суду не прибули.

Однак подали суду спільну заяву, за якою просять суд визнати укладені між ними мирову угоду та визнати за позивачем право власності на майно зазначене в мировій угоді, закривши провадження по справі.

Разом із зазначеною заявою суду надана мирова угода від 26.01.2016 року, укладена між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Приватним підприємством «Автономні системи керування», за умовами п. 1.2, 1.3, 1.4 якої сторони погодилися укласти мирову угоду та врегулювати існуючий спір і ліквідувати претензії шляхом взаємних поступок. При цьому відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем в сумі 50 000,00 грн., яка виникла на підставі дозволу позички від 05.06.2015 року. Сторони також домовилися змінити зобовязання відповідача щодо повернення майна, яке виникло відповідно до п. 1.2 договору позички від 05.06.2015 року на альтернативне зобовязання, згідно якого відповідач зобовязався передати в рахунок погашення заборгованості в сумі 50 тис. грн.. у власність позивача нежитлову будівлю з усіма складовими частинами, яка розташована за адресою: 1-провулок Трубланії, 7, с. Городківка, Крижопільського району, Вінницької області.

Як зазначено у ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Про аналізувавши надану суду мирову угоду суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до договору позички від 05.06.2015 року, укладеного між позивачем і відповідачем у цій справі, обєктом позички є офісне приладдя, а саме: столи офісні (10 шт.), тумби офісні (10 шт.), стільці (20 шт.), шафа для одягу (1 шт.), компютери (10 шт.), принтери (3 шт.), кондиціонер (1 шт.,), вартість якого на момент передачі становить 50 000,00 грн. Пунктом 2.4.3 цього договору передбачено, що лише у разі повернення обєкту позички із суттєвими пошкодженнями або недоліками позичкодавець, позивач у цій справі, має право вимагати від користувача (відповідача) відшкодування його вартості, встановленої цим договором.

Суд також ставить під сумнів, що зазначене майно взагалі передавалося, оскільки акт прийому передачі майна від 05.05.2015 року від імені відповідача підписаний невстановленою особою (без зазначення прізвища, імя та по-батькові а також посади, яку вона займає у ПП «Автономні системи керування»), що також суперечить п. 3.2 договору, на який посилається позивач в обґрунтування позову.

Крім того, відповідачем також не підтверджено суду належними та допустимим доказами, що зазначене майно було отримане ним та знайшло своє відображення у бухгалтерському обліку підприємства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що умови мирової угоди від 26.01.2016 року, укладеної між сторонами у справі, суперечать закону та матеріалам справи, порушують інтереси відповідача, тому суд вважає за необхідне постановити ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжити судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 175, 210, 293 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у визнанні мирової угоди від 26.01.2016 року, укладеної між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Автономні системи керування» і продовжити судовий розгляд справи 14 березня 2016 року о 16 год. 00 хв.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Дергачова