Справа № 127/4835/16-ц
Провадження № 2/127/2680/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 травня 2016 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

при секретарі Тонкопій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 „ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2016 року ПАТ КБ „ПриватБанк» (надалі ОСОБА_1) звернулось до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 який мотивовано тим, що 26.05.2005 року, відповідно до укладеного кредитного договору №МКЕВ-087, відповідач, як позичальник отримав кредит в розмірі 2 800,00 доларів США до 22.05.2006 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідно до умов цього договору відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Згідно договору, погашення заборгованості здійснює в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач, в порушення умов кредитного договору №МКЕВ-087, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим станом на 23.02.2016 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 15 964,53 долари США, яка складається з наступного:

- 1 723,00 доларів США заборгованість за кредитом;

-5 346,30 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

-8 895,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

24.01.2007 року судовим наказом Ленінського районного суду м.Вінниці з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 192,51 доларів США.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 935,37 доларів США.

За вирахуванням стягнутих сум за рішеннями судів заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №МКЕВ-087 від 26.05.2005 року станом на 23.02.2016 року складає 836,65 доларів США

В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву, в якій позов підтримав, просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача і відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 26.05.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» повним правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитором та відповідачем ОСОБА_2, як позичальником, укладено кредитний договір №МКЕВ-087 (а.с.10-12). За зазначеним договором відповідач отримав кредит на споживчі цілі на строк до 22.05.2006 року в розмірі 2 800 доларів США в обмін на зобовязання по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно графіку погашення кредиту та відсотків, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені договором терміни.

Згідно п.3.1 кредитного договору за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку по дату погашення кредиту згідно п.2.4.1, п.3.3, п.3.4 позичальник сплачує відсотки в розмірі 24% річних.

Відповідач, в порушення умов кредитного договору №МКЕВ-087, не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, зобовязання за вказаним договором не виконав, у звязку з чим, згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 23.02.2016 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 15 964,53 долари США, яка складається з наступного:

- 1 723,00 доларів США заборгованість за кредитом;

-5 346,30 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

-8 895,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.7-8).

Судом встановлено, що 24.01.2007 року судовим наказом Ленінського районного суду м.Вінниці з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 16 122,71 гривень, що еквівалентно 3 192,51 доларів США, до складу якої входять: заборгованість за кредитом в сумі 1 742,70 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1 035,38 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 414,43 доларів США (а.с.5).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 85 363,61 гривень, що еквівалентно 11 935,37 доларів США, до складу якої входять: заборгованість за кредитом в сумі 1 723,00 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5 217,65 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 4 994,72 доларів США (а.с.6).

За вирахуванням стягнутих сум за рішеннями судів заборгованість відповідача перед позивачем, за твердженням позивача, за кредитним договором №МКЕВ-087 від 26.05.2005 року станом на 23.02.2016 року складає 836,65 доларів США, що за курсом 27,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.02.2016 року еквівалентно 22 597,92 грн. (а.с.8).

Разом з тим, з такими твердженнями позивача не можна погодитись враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Визначаючись щодо реальної суми заборгованості відповідача суд виходить з наступного.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Зі змісту заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2012 року вбачається, що до заборгованості, що стягнуто за цим рішенням суду, зокрема, з відповідача ОСОБА_2, включено розмір заборгованості, що стягнуто з відповідача судовим наказом Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.01.2007 року, тому загальний розмір заборгованості відповідача станом на 04.01.2012 року складала 85 363,61 гривень, що еквівалентно 11 935,37 доларів США, до складу якої входять: заборгованість за кредитом в сумі 1 723,00 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5 217,65 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 4 994,72 доларів США.

Суд вважає за неприпустиме повторне стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 1 723,00 доларів США, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі, що складає різницю між зазначеною заборгованістю станом на 23.02.2016 року 5 346,30 доларів США та заборгованістю по відсоткам, що встановлена рішенням від 05.04.2012 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, станом на 04.01.2012 року в сумі 5 217,65 доларів США, і становить 128,65 доларів США (5346,30 5217,65= 128,65).

Стосовно стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У даному випадку розмір пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитом, становить 8 895,23 долари США, що, враховуючи обставини справи, значно перевищує розмір збитків, визначених судом в сумі 128,65 доларів США.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно Правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 року, справа № 6-100 цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені) до розміру збитків в сумі 128,65 доларів США.

Суд зазначає, що стягнення всієї суми заборгованості по всім зобов'язаннях, передбаченим кредитним договором в іноземній валюті суперечить нормам законодавства, яке визначає випадки та порядок використання іноземної валюти як засобу платежу на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Спеціальним нормативним актом, який регулює порядок використання іноземної валюти на території України є декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року.

Пункт 2. ст. 1 Декрету визначає валютні операції як дії, які здійснюються з метою переходу права власності на валютні цінності.

Неустойка за своїм функціональним призначенням є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань. Тому, використання іноземної валюти при сплаті неустойки є недопустимим, оскільки така операція не є валютною операцією в розумінні Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року.

Отже, пеню за прострочення заборгованості, відповідно до норм Закону та умов Договору, слід стягнути в гривневому еквіваленті.

Оскільки позивач, здійснюючи розрахунок еквівалентної заборгованості по кредитному договору застосовував офіційний курс НБУ (27,01 гривень за 1 долар США) на дату розрахунку (23.02.2016 року), суд, при визначені розміру пені в гривні, приходить до висновку про застосування при цьому офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення у справі, тобто із розрахунку 25,2 за 1 долар США (станом на 04.05.2016 року).

Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України.

З огляду на викладене, суд визначає суму заборгованість відповідача по договору, яка виникла станом на 23.02.2016 року, у наступному розмірі:

-128,65 доларів США, що еквівалентно 3 241,98 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 241,98 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Кредитним договором.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримав на підставі укладеного договору кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування, а також зобовязувався сплачувати інші платежі за договором, у випадку порушення взятих на себе зобовязань, але взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, чим істотно порушив умови укладеного договору.

Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача, в розмірі встановленому судом.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору в розмірі 395,49 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 525,526, 626, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк „ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором №МКЕВ-087 від 26.05.2005 року в наступному розмірі:

-128,65 доларів США, що еквівалентно 3 241,98 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 241,98 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Кредитним договором.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк „ПРИВАТБАНК судові витрати у виді судового збору в сумі 395,49 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: