Справа 688/1472/16-ц
№ 2/688/406/16
Рішення
Іменем України
10 червня 2016 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Козачук С.В.,

секретарів с/з Гаврилової Н.К., Обезюк І.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Герасименко Н.В., Урбановича О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Шепетівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поновлення на роботі,

встановив:
15.03.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11.09.2006 року був прийнятий на роботу у військову частину НОМЕР_1 стрільцем загону воєнізованої охорони, 04.10.2006 року переведений на посаду начальника загону воєнізованої охорони, а 17.04.2015 року звільнений з роботи відповідно до п.7 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з набранням законної сили вироку суду.

Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 30.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26.03.2015 року, його визнано винуватим за ч.4 ст. 368 КК України (в редакції закону від 08.04.2013 року) та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на 2 роки, без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30.12.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 26.03.2015 року було скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Оскільки розгляд касаційної скарги його захисника відбувся без його участі та участі його захисника, про результати розгляду касаційної скарги та про скасування вироку та ухвали судів дізнався 04.02.2016 року.

05.02.2016 року написав заяву командиру військової частини НОМЕР_1 з проханням скасувати наказ про його звільнення та поновити на роботі. На що 16.02.2016 року отримав лист про відмову у скасуванні наказу про звільнення та поновлення його на роботі. Вважає, що відпали підстави передбачені п. 7 ст. 36 КЗпП України для його звільнення з роботи, а тому просить суд скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 80 від 17.04.2015 року про звільнення ОСОБА_1 , начальника загону воєнізованої охорони, відповідно до п.7 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з набранням законної сили вироку суду та поновити його на посаді начальника загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 .

07.04.2016 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги уточнив та просив поновити його на посаді начальника загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 з 13 січня 2016 року.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 05 травня 2016 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 до участі в справі залучені у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , який тимчасово виконував обов`язки командира військової частини та підписував наказ про звільнення позивача з роботи, та ОСОБА_4 , який в даний час обіймає посаду начальника загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 .
26.05.2016 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги уточнив та просив поновити його на посаді начальника загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 з 17 квітня 2016 року.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні уточнений позов підтримав, з підстав викладених у ньому, та суду пояснив, що писав заяву про своє відсторонення від роботи лише на час обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до 13.11.2013 року. Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14.11.2013 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про його відсторонення від посади начальника загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 , незважаючи на це, його не допускали до роботи, а 17.04.2015 року звільнили з роботи на підставі вироку суду. Однак, вважає, що на даний час відпали підстави для його звільнення з роботи, а тому просив суд позов задовольнити та поновити його на роботі.
Представник позивача Федоров В.Б. у судовому засіданні уточнений позов підтримав, з підстав викладених у ньому, та суду пояснив, що позивачем було уточнено позовні вимоги у зв`язку з тим, що вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30.12.2014 року, який був скасований ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року, є незаконним з моменту його ухвалення, а тому поновлення позивача на роботі має відбутись з моменту винесення наказу про його звільнення. Враховуючи те, що зі скасуванням вироку суду відпала підстава звільнення, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що наказ про звільнення позивача ОСОБА_1 прийнято вірно, у відповідності до вимог законодавства України. Також, просив суд врахувати, що при поновленні позивача на посаді начальника загону воєнізованої охорони він буде мати повноваження службової особи, що обійматиме посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, в коло його службових обов`язків буде входити обов`язок спільно з кадровим органом і фахівцями виховної роботи військової частини забезпечувати якісний відбір особового складу для загону воєнізованої охорони та внесення пропозицій стосовно його просування по службі або звільнення, подання командиру військової частини даних для заохочення, накладення стягнень на підлеглих, відповідальність за зберігання зброї та боєприпасів. В зв`язку з цим, не вирішення питання по суті про визнання судом винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 за кримінальним провадженням може негативно вплинути на морально-психологічний стан особового складу воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 . Крім того, на даний час на постійне місце роботи на посаду начальника загону воєнізованої охорони прийнято працівника ЗСУ ОСОБА_4 , в разі поновлення на посаді начальника загону воєнізованої охорони ОСОБА_1 , будуть порушені права ОСОБА_4 , а тому у задоволенні позову просив відмовити.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Подали до суду заяви, у яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність.
Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до абз. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаної 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року та яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Як встановлено в суді та вбачається з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 11 вересня 2006 року був прийнятий на роботу стрільцем загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . 04 жовтня 2006 року був переведений на посаду начальника загону воєнізованої охорони вказаної військової частини.
Згідно наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 20.09.2013 року № 202 працівника ЗС України ОСОБА_1 , начальника загону воєнізованої охорони було відсторонено від виконання обов`язків за посадою з 20 вересня 2013 року до розгляду справи судом згідно ст. 46 КЗпП України та п.1 ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (підстава заява ОСОБА_1 від 18.09.2013 року вх..№3325; ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 13.09.2013 року).
Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 30 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Хмельницької області від 26 березня 2015 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України (в редакції закону від 08 квітня 2013 року) та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, строком на 2 роки, без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 (по стройовій частині) від 17 квітня 2015 року № 80 ОСОБА_1 , начальника загону воєнізованої охорони, відповідно до п.7 ст. 36 КЗпП України, звільнено з роботи з 17 квітня 2015 року у зв`язку з набранням законної сили вироку суду (підстава вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.12.2014 року (вх. № 1442 від 16.04.2015 року).
У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року з послідуючими змінами, роз`яснено, що розглядаючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 7 ст. 36 КЗпП України, суди мають виходити з того, що з цих підстав трудовий договір припиняється при набранні законної сили вироком, яким працівника засуджено (крім випадків умовного засудження або відстрочки виконання вироку) до позбавлення волі, виправних робіт не за місцем роботи або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи, та що днем звільнення вважається останній день фактичного виконання трудових обов`язків. Працівник не може бути звільнений з цих підстав, якщо він визнаний таким, що відбув покарання у зв`язку зі знаходженням під вартою до набрання вироком законної сили.
Обов`язковість судових рішень, в тому числі вироків, передбачена ст. 124 Конституції України.
Враховуючи наявність вищевказаного вироку суду, який набрав законної сили та унеможливлював подальшу роботу позивача на займаній посаді, суд вважає, що станом на 17.04.2015 року, тобто на час звільнення ОСОБА_1 з роботи, у відповідача була підстава для його звільнення, а наказ відповідачем був прийнятий у відповідності до норм чинного законодавства.
Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 березня 2015 року було скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. В мотивувальній частині ухвали, серед іншого, суд касаційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину поза розумним сумнівом не вмотивував у передбачений законом спосіб та ухвалив вирок, який не можна вважати законним й обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Оскільки суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 на вищезазначені порушення закону уваги не звернув, підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.
З вказаної ухвали суду вбачається, що розгляд касаційної скарги захисника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 відбувся без його участі та участі позивача ОСОБА_1 , а з пояснень позивача слідує, що про результати розгляду касаційної скарги та про скасування вироку Шепетівського міськрайонного суду та ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Хмельницької області він дізнався 04 лютого 2016 року. Відразу, 05 лютого 2016 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі. Як вбачається з відповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2016 року вих.№ 524 на заяву ОСОБА_1 , останньому відмовлено у скасуванні наказу про звільнення, поновленні на роботі та для реалізації права на поновлення на роботі рекомендовано звернутись до суду.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою колегії судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 01 квітня 2016 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000058 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України повернутий військовому прокурору Хмельницького гарнізону для виконання вимог ст. 291 КПК України.
Згідно наданої Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області інформації від 18.04.2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України 13.04.2016 року направлено військовому прокурору військової прокуратури Хмельницького гарнізону Західного регіону України для виконання вимог ст. 291 КПК України згідно ухвали суду від 03.03.2016 року. Вказані обставини підтвердили і учасники судового розгляду. Отже, до теперішнього часу кримінальне провадження відносно позивача судом не розглядається.
За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи вищевикладене, та те, що вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2014 року, було скасовано як незаконний, а незаконне судове рішення є таким з дати його ухвалення та не породжує будь-яких зазначених у ньому юридичних наслідків з моменту його ухвалення, за таких умов суд вважає, що зазначена у наказі відповідача від 17.04.2015 року № 80 про звільнення позивача з роботи підстава має бути визнана незаконною з дати його винесення, а позивач ОСОБА_1 з тієї ж дати має бути поновлений на роботі. Крім того, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд діє в межах заявлених позовних вимог, вийти за межі заявлених позовних вимог суд не може, позивач та представник позивача в судовому засіданні не зверталися до суду з вимогою про виплату середнього заробітку, а тому суд позбавлений можливості при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно прийняти рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Посилання представника відповідача на те, що в разі поновлення позивача на посаді начальника загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 він буде мати повноваження службової особи, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій, суд до уваги не приймає, оскільки в разі наявності законних підстав, посадові особи органу досудового розслідування не позбавлені можливості звертатись із клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження у передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України спосіб.
Отже, суд знаходить, що обставини, викладені в позові, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про поновлення на роботі.
Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.
На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 233,235 КЗпП України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд
вирішив:

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про поновлення на роботі задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника загону воєнізованої охорони військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 17 квітня 2015 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) у дохід держави судовий збір в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: /підпис/

Довідка. Рішення не набрало законної сили.

З оригіналом згідно.

Суддя Шепетівського міськрайонного суду С.В. Козачук