Ухвала

іменем україни

23 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Якиміського районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила, та остаточно просила вилучити від ОСОБА_5 та передати їй: дерев'яне ліжко (полуторне), постільну білизну (в асортименті), платяну шафу (2-стулкову), вішалку металеву, крісло, приліжкову тумбочку, килим 2м х 2,5м (червоний), килим 2м х 2,5м (коричневий), килимову доріжку, телевізор кольоровий, тумбочку під телевізор, супутникову антену «тарілка» з кабелем, стіл дубовий, стільці дерев'яні - 4 шт., велосипед «Україна», пилосос, оприскувач 10-літровий, швейну машинку ручну, бідон алюмінієвий 38-літровий, бідон алюмінієвий 10-літровий, каструлю алюмінієву 36-літрову, каструлю чавунну 24-літрову, миски алюмінієві 12-літрові - 2 шт., особистий одяг в асортименті та автомобіль АЗЛК2140 «Москвич», державний номерний знак НОМЕР_1; стягнути з відповідача на свою користь 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати зі сплати судового збору і витрати за надання юридичної допомоги у сумі 500 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та вищевказаного автомобіля АЗЛК2140 «Москвич». У передбачений чинним законодавством термін її молодший син ОСОБА_5 - відповідач у справі звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а вона - із заявою про відмову від спадщини на його користь. Підставою для її відмови стала усна домовленість між ними, що він надасть їй можливість дожити в цьому будинку та догляне її у старості, після чого будинок був оформлений на ім'я відповідача. Зазначила, що вона постійно проживала у вказаному будинку, зареєстрована в ньому та згідно зі ст. 65 ЖК Української РСР є членом сім'ї відповідача. Із часом усупереч взятих на себе зобов'язань, відповідач почав систематично сваритися з нею, а іноді погрожувати фізичною розправою. Вона є літньою людиною, пенсіонер, має слабке здоров'я, нестерпні умови проживання в будинку, який вона разом з чоловіком будувала, у значній мірі підриває її здоров'я. 29 червня 2015 року під погрозою фізичної розправи відповідач вигнав її з будинку, а вона, боячись за своє життя та покидаючи будинок, не взяла особистих речей. Таким чином, внаслідок створених відповідачем перешкод та його неправомірних дій вона позбавлена права користування житловим приміщенням та вищевказаним майном, яке залишилося у нього. Також зазначила, що протиправні дії відповідача завдають їй значної моральної шкоди, що виражається в тому, що вона змушена займатися питанням реалізації своїх законних прав, а відповідач суттєво перешкоджає в цьому, внаслідок чого порушено її нормальну життєдіяльність та завдано їй сильних психічних і душевних потрясінь.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року, позов задоволено частково.

Вилучено від ОСОБА_5 та передано ОСОБА_4 дерев'яне ліжко (полуторне), постільну білизну (в асортименті), платяну шафу (2-стулкову), вішалку металеву, крісло, приліжкову тумбочку, килим 2м х 2,5м (червоний), килим 2м х 2,5м (коричневий), килимову доріжку, телевізор кольоровий, тумбочку під телевізор, стіл дубовий, стільці дерев'яні - 4 шт., велосипед «Україна», пилосос, оприскувач 10-літрівий, швейну машинку ручну, бідон алюмінієвий 38-літровий, бідон алюмінієвий 10-літровий, каструлю алюмінієву 36-літрову, каструлю чавунну 24-літрову, миски алюмінієві 12-літрові - 2 шт., особистий одяг в асортименті та автомобіль АЗЛК2140 «Москвич», державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти, витрачені на купівлю супутникової антени «тарілка» з кабелем та цукор - 30 кг у розмірі 1 510 грн та витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 500 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог у вищевказаній частині, зазначивши, що позивач є власником майна, яке утримує її син - відповідач, тому в силу ст. 387 ЦК України вона має право на витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Так, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив із того, що згідно з доводами апеляційної скарги відповідач не заперечує факту утримання майна, яке належить його матері, та погоджується на виплату коштів, витрачених на купівлю супутникової антени «тарілка» з кабелем та цукру у кількості 30 кг у сумі 1 510 грн.

Апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не довів обсягу наявного в будинку майна та це майно є спадковим, а не приватною власністю позивача, зазначивши, що за нормами сімейного законодавства майно, нажите подружжям у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, а, враховуючи, що позивач пред'явила позов про витребування як особистих речей, так і майна, яке нажито нею спільно з чоловіком, тому вона має право на його витребування від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, адже спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому апеляційний суд правильно виходив із того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будь-яке витребуване позивачем майно, що знаходиться у будинку, в якому він проживає, він успадкував та воно є його приватною власністю.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи аналогічні за змістом доводам апеляційної скарги, які апеляційний суд обґрунтовано спростував відповідними висновками і вони на правильність висновків судів не впливають, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Якиміського районного суду Запорізької області від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко