Справа № 463/5990/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/3298/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Копняк С.М.

секретар: Брикайло М.В.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за грошовим збов»язанням, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25 березня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за грошовим збов»язанням, інфляційних втрат та трьох відсотків річних задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобов»язання з 09.04.2010 року 29.01.2016 року у розмірі 7974 грн. 07 коп., а також інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобов»язання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 41113 грн. 88 коп., а всього у розмірі 49087 грн. 95 коп.; вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що при винесені оскаржуваного рішення суд першої інстанції керувався виключно доводами позивачки та її представника, проте не надав належної правової оцінки дійсним обставинам справи, а саме тому факту, що 01. 01. 2005 р. відповідачем, як директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 45» було отримано кошти, еквівалентні 6000 доларам США від ОСОБА_4. Вказані кошти ОСОБА_4 передав для вступу до складу учасників ТзОВ «Аптека № 45», проведення ремонту в приміщенні аптеки на вул. Долинського, 2 у м. Львові та погашення зобовязань аптеки перед кредиторами. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_4 є одним із учасників вказаного товариства. Вказує, що апелянт діяв виключно в інтересах товариства, а не у своїх власних інтересах, позику брало саме підприємство, а не ОСОБА_2 особисто, що вбачається з розписки від 01. 01. 2005 р., на якій його підпис скріплено печаткою ТзОВ «Аптека № 45». Таким чином вказані кошти слід розцінювати як позику саме підприємству, а не йому особисто. Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 березня 2016 року скасувати та постановити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2010 року, яке набрало законної сили, задоволено частково позов ОСОБА_4 (чоловіка позивача) до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, вирішено стягнути з останнього борг по борговій розписці від 01 січня 2005 року у розмірі 47580,0 гривень, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01 січня 2007 року по 29 березня 2010 року у розмірі 4634,13 гривень та 1011,64 гривень судових витрат. 21 червня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 19907078. ОСОБА_5 помер 12 травня 2013 року і позивач, як дружина, успадкувала усе його майно відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 січня 2014 року. На цей час рішення суду від 29 березня 2010 року відповідачем не було виконано. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28 березня 2014 року (а.с.8), замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме замінено стягувача ОСОБА_4 на ОСОБА_3, як спадкоємця. При виконанні рішення Личаківського районного суду м.Львова від 29 березня 2010 року.

Відповідачем виконано рішення суду від 29 березня 2010 року, що підтверджується постановою державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_6 про закінчення виконавчого провадження від 10 лютого 2016 року (а.с.38-40). Тим самим відповідач визнав те, що ним було отримано від ОСОБА_4 позику у розмірі 6 000 доларів США, що в еквіваленті становить 47580,0 гривень.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшлов до обгрунтованого висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_2 отримавши у борг грошові кошти, не виконав свої зобов'язання у строки визначені договором, тому позов слід задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 7974,07 гривень, інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобовязання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 41113,88 гривень, а всього у розмірі 49087,95 гривень.

Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобовязання та інфляційних нарахувань, однак ним допущено помилку в частині визначення розміру суми та не врахував розрахунок відповідача (а.с.71).

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суд повинен враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Відтак, повно та всебічно перевіривши докази у справі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів частково приймає доводи скарги, приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції у частині розміру інфляційні нарахування на суму боргу та три відсотки річних, які слід змінити та стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобов»язання з 09.04.2010 року 29.01.2016 року у розмірі 7409 грн. 00 коп., а також інфляційні нарахування на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобов»язання з 09.04.2010 року по 29.01.2016 року у розмірі 36 173 грн. 26 коп., а всього у розмірі 43 582 грн. 26 коп.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 березня 2016 року змінити у частині стягнення інфляційних витрат і суми 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 36 173 грн. 26 коп. інфляційних витрат та 7 409 грн. 00 коп. 3% річних.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржене протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_7