Номер провадження: 22-ц/785/172/16
Головуючий у першій інстанції Івченко В. Б.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру, усунення перешкод у користуванні та виселення, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/6 нерухомого майна в порядку спадкування обов'язкової частини у спадщині та визнання заповіту частково недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_5, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОМР про визнання права власності на квартиру, усунення перешкод у користуванні та виселення посилаючись на те, що 31.03.2007 року ОСОБА_6 було складено заповіт, відповідно до тексту якого, він заповідав ОСОБА_4 все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі на належну йому АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на належну йому АДРЕСА_1

До майна померлого ОСОБА_6, 03.08.2012 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №478/2012.

З метою прийняття спадщини до Шостої Одеської державної нотаріальної контори звернулися сестра померлого ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, син померлого ОСОБА_2

Донька ОСОБА_10 відмовилась від належного їй права на спадщину на користь сина спадкодавця ОСОБА_2

Листом Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 22.01.2013 року за №73/02-14 ОСОБА_8 було повідомлено, що спадкодавець ОСОБА_6 залишив заповіт не на її користь, а також у померлого є спадкоємці першої черги згідно ст.1261 ЦК України, що позбавляє її права на отримання спадщини.

ОСОБА_9, ОСОБА_2 Шостою Одеською державною нотаріальною конторою було повідомлено, що спадкодавець ОСОБА_6 залишив заповіт не на їх користь.

ОСОБА_5 Шостою Одеською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме на АДРЕСА_1 оскільки згідно даних пошуку в Єдиному реєстрі заборон знайдені арешти на вказану квартиру, що унеможливлює, згідно діючого законодавства України, видати Свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Позивач звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини за заповітом, однак оформити право власності в порядку спадкування вона не має можливості, оскільки у відповідача зберігаються оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, у зв'язку з чим 28.01.2013 року нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тому позивач вимушена звернутися до суду з відповідним позовом.

У жовтні 2015 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом звернулась третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/6 нерухомого майна в порядку спадкування обов'язкової частини у спадщині та визнання заповіту частково недійсним, посилаючись на те, що він є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на АДРЕСА_1

03.08.2012 року ОСОБА_2 звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6

16.08.2012 року нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори було повідомлено, що спадкодавець ОСОБА_6 залишив заповіт не на його користь.

ОСОБА_2 вважає, що на підставі ст.1241 ЦК України, має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки є інвалідом третьої групи, тобто, непрацездатною особою.

Оскільки у разі спадкування за законом спадкодавцями першої черги були б дружина, ОСОБА_9, та діти померлого, ОСОБА_2 та донька ОСОБА_10, то кожен з них мав би право на 1/3 спадкового майна. Таким чином обов'язкова частка склала б 1/6 частку спадкового майна.

06.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку в АДРЕСА_1, однак нотаріусом йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що відповідно до наданої довідки неможливо встановити факт непрацездатності.

У зв'язку з тим, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, відповідач не визнає його право на спадщину, ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року заяву представника третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 - ОСОБА_12 про забезпечення позову задоволено, заборонено ОСОБА_13 проводити будь-які ремонтні роботи у кв. АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, визнано право власності на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 за ОСОБА_4.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 3654 грн.

У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_4 також звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року в частині відмови в виселенні ОСОБА_5 разом із членами сім`ї з спірної квартири та в цій частині ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 31.03.2007 року ОСОБА_6 було складено заповіт, відповідно до тексту якого, він заповідав ОСОБА_4 все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі на належну йому квартиру АДРЕСА_1 Текст заповіту ним прочитано уголос і підписано особисто.

Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено та зареєстровано в реєстрі №2-245.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №7103.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

До майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 03.08.2012 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №478/2012.

З метою прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 до Шостої Одеської державної нотаріальної контори звернулися сестра померлого - ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, син померлого ОСОБА_2

Донька ОСОБА_10 відмовилась від належного їй права на спадщину після смерті батька на користь сина спадкодавця ОСОБА_2

Листом Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 22.01.2013 року за №73/02-14 ОСОБА_8 було повідомлено, з підстав що спадкодавець ОСОБА_6 залишив заповіт не на її користь, а також у померлого є спадкоємці першої черги згідно ст.1261 ЦК України, що позбавляє її права на отримання спадщини.

ОСОБА_9, ОСОБА_2 Шостою Одеською державної нотаріальною конторою було повідомлено що спадкодавець ОСОБА_6 залишив заповіт не на їх користь.

ОСОБА_5 Шостою Одеською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя, а саме на АДРЕСА_1 оскільки згідно даних пошуку в Єдиному реєстрі заборон знайдені арешти на вказану квартиру, що унеможливлює, згідно діючого законодавства України, видати Свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

28.01.2013 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою було винесен постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_4 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_6, посилаючись на те, що 24.01.2013 року за вих.№111/02-14, ОСОБА_4 спадкоємиці за заповітом, був наданий лист з проханням надати до нотаріальної контори оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, однак оригінали правовстановлюючих документів ОСОБА_4 до нотаріальної контори надано не було.

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №522/7341/13-ц за позовною заявою ОСОБА_9 до ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права на частку у спадковому майні, позовною заявою третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, в частині розпорядження квартирою без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя.

В ході розгляду справи по суті судом було встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів на АДРЕСА_1 перебувають у ОСОБА_5, яка підтвердила даний факт в судовому засіданні, про що було відомо сторонам.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2015 року по цивільній справі №522/7341/13-ц, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2015 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права на частку у спадковому майні відмовлено. У задоволенні позовної заяви третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, в частині розпорядження квартирою без урахування частки подружжя в спільному майні подружжя відмовлено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/7341/13-ц від 16.03.2015 року набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт на ім'я ОСОБА_4 був складений відповідно до вимог, встановлених ст.ст.1247-1248 ЦК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 позбавлена права відповідно до встановленого Законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме у зв'язку з відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на АДРЕСА_1, суд обгрнутовано вважав, що позовні вимоги ОСОБА_4 необхідно задовольнити в цій частині.

Стосовно позовних вимог про виселення з вищезазначеної квартири відповідача разом з членами її сім'ї, суд правильно вважав, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже з моменту державної реєстрації відповідно до норм діючого законодавства України, у позивача виникне право, як власника, на вимогу про усунення права користування належним їй майном та виселення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/6 нерухомого майна в порядку спадкування обов'язкової частини у спадщині та визнання заповіту частково недійсним, суд обгрнутовано виходив з наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 14.08.1982 року Жовтневим відділом РАГС м. Одеси.

Після смерті батька 03.08.2012 року ОСОБА_2 звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Листом Шостої Одеської державної нотаріальної контори від 16.08.2012 року за №1863/02-14 ОСОБА_2 було повідомлено, що спадкодавець ОСОБА_6 залишив заповіт не на його користь та одночасно роз'яснено якщо він вважає, що його право порушено, ОСОБА_6 мав право звернутись до суду.

З позовом про визначення додаткового строку ОСОБА_2 до суду не звертався, тому право на успадкування у нього відсутнє.

Третя особа у своєму позові наполягала на тій обставині, що він має право на обов'язкову частку у спадщині відповідно до положень ст.1241 ЦК України, оскільки є інвалідом третьої групи, тобто непрацездатною особою.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОД №064297, яка була надана третьою особою разом з позовною заявою, судом встановлено, що вищезазначена довідка була видана ОСОБА_2 19.10.2010 року на підставі акту №1166, про те, що йому присвоєна група інвалідності ІІІ, інвалідність встановлена безстроково, причина інвалідності - загальна.

Відповідно до ч.3 ст.1235 ЦК України, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2 у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, в отриманні права на спадщину нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ще 16.08.2012 року було відмовлено, з підстав наявності заповіту та рекомендовано звернутися до суду у разі порушеного права.

Однак, лише 06.10.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом.

Судом також встановлено, що при розгляді цивільної справи №522/7341/13-ц ОСОБА_2 неодноразово приймав участь у судових засіданнях, однак будь-яких вимог з приводу порушених прав на обов'язкову частку у спадщині після померлого батька він не пред'являв.

Досліджуючи довідку акта огляду МСЕК серії 2-18 ОД №064297, судом встановлено, що вищезазначена довідка, була видана ОСОБА_2 19.10.2010 року, однак в межах передбачених законом він не претендував на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початком перебігу строку позовної давності суд правильно визначив дату Листа Шостої Одеської державної нотаріальної контори за №1863/02-14, яким ОСОБА_2 було повідомлено, що спадкодавець ОСОБА_6 залишив заповіт не на його користь та одночасно роз'яснено, якщо він вважає, що його право порушено, ОСОБА_6 має право звернутись до суду, а саме з 16.08.2012 року.

Тобто, строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом ОСОБА_2 сплинув 16.08.2015 року, позовна заява була подана ОСОБА_6 до Приморського районного суду м. Одеси 06.10.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/6 нерухомого майна в порядку спадкування обов'язкової частини у спадщині та визнання заповіту частково недійсним необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строків позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районним судом повно і всебічно досліджені обставини у справі, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання авторів апеляційних скарг - ОСОБА_5 на порушення її процесуальних прав, неправильне визначення судом спірних правовідносин та невизнання її прав на 1/2 частину спірного об'єкту, ОСОБА_2 на неправильне визначення строку для прийняття спадщини та сплинення строку позовної давності, ОСОБА_4 на відмову у задоволенні вимог в частині виселення з спірного об'єкту як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими доказами, яким дана правильна правова оцінка.

Викладені доводи на думку колегії суддів не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко