Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2016 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області

в складі : головуючого судді : Котова В.Г.

при секретарі : Слісаренко Г.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Южне цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним (нікчемним) правочину щодо надання довіреності на право розпорядження автомобілем, визнання недійсною (нікчемною) та скасування довіреності на право розпорядження автомобілем, визнання недійсною угоду купівлі продажу автомобіля, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на автомобіль, зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 повернути автомобіль, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом, який уточнили та доповнили в судовому засіданні, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним (нікчемним) правочину щодо надання довіреності на право розпорядження автомобілем, визнання недійсною (нікчемною) та скасування довіреності на право розпорядження автомобілем, визнання недійсною угоду купівлі продажу автомобіля, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на автомобіль, зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 повернути автомобіль, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі підтримували дружні відносини з відповідачами, які проживають по сусідству з ними. У власності позивачів був автомобіль фургон малотонажний «NISSAN VANETTE» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_2, який був зареєстрований на позивача ОСОБА_1. Оскільки ОСОБА_4 допомагав ним на нашій ділянці, то вони йому дозволили сумісно з ними користуватися їхнім автомобілем- фургоном НОМЕР_3, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_2. В 2011 році відповідач ОСОБА_4 попросив ОСОБА_1 надати йому довіреність на право керування вказаним автомобілем, на що ОСОБА_1 не повідомив його, погодився на це. 23.02.2011 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_4 нотаріально завірену довіреність, як він вважав на право керування та користування автомобілем, оскільки ОСОБА_2, була категорично проти надання ОСОБА_4 іншої за змістом довіреності, тим більше на право розпорядження та реалізації вказаного автомобіля. Зазначеним автомобілем ОСОБА_4 користується по цей час. В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 щоб він повернув йому автомобіль, на що останній заявив, що даний автомобіль він переоформив на свою дружину - відповідачку ОСОБА_3 ще в червні 2013 року. Коли позивачі стали зясовувати обставини перереєстрації автомобіля на ОСОБА_5, то встановили, що фактично була оформлена нотаріусом генеральна довіреність на право користування та розпорядження автомобілем ОСОБА_4 Так, 23.02.2011 року в м. Южному Одеської області приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 посвідчена довіреність від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_4, на право вчиняти від його імені дії щодо розпорядження та експлуатації автомобіля марки фургоном малотонажним «NISSAN VANETTE» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_2, який зареєстрований Южненським МРЕВ УДАІ УМВС України в Одеській області 24.02.2000 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ОІС № 289152, виданого Южненським МРЕВ УДАІ УМВС України в Одеській області 24.02.2000 року, в тому числі з правом: реалізації даного автомобіля, зміни типу і моделі автомобіля, кольору, двигуна, кузова та інших деталей. Представляти інтереси ОСОБА_1 у всіх установах, організаціях, підприємствах незалежно від форм власності, в державтоінспекції тощо. Зазначені повноваження в довіреності були нотаріусом виділені мілким шрифтом, щоб їх було незручно прочитати та усвідомити. У ОСОБА_1 поганий зір, у звязку з чим він не може читати тексти, які набрані мілким шрифтом. Вказана довіреність була підписана ОСОБА_1, хоча останній її досконально прочитати не міг. Крім того, ОСОБА_1 по національності молдаванин, та не розуміє українську мову, а тому не міг зорієнтуватися в тексті довіреності, яку склав приватний нотаріус ОСОБА_6, який був знайомий з ОСОБА_4, оскільки вже надав останньому нотаріальні послуги.Також, ОСОБА_2, не дала свою письмову згоду на відчуження вказаного вище автомобіля, в якому ? частка належить мені, оскільки автомобіль був набутий нами у шлюбі. З часу отримання довіреності по цей час ОСОБА_4 нам за автомобіль ніяких коштів вартості автомобіля не передавав. Таким чином, угода від 23.02.2011 року щодо представництва від імені ОСОБА_1 стосовно розпорядження ОСОБА_4 їхнім автомобілем фургоном малотонажним «NISSAN VANETTE» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_2, є нікчемною, у звязку з відсутністю їхнього волевиявлення на укладання цієї угоди на відчуження вказаного вище автомобіля та як така, що спрямована на порушення наших конституційних прав і свобод, спрямована на незаконне заволодіння їхнім майном. Як є нікчемною видана від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_4 довіреність від 23.02.2011 року. 11.06.2013 року вказаний вище автомобіль був переоформлений ВРЕР з обслуговування Комінтернівського району та м. Южного на ОСОБА_3 з видачею нового реєстраційного державного знаку ВН 6608 ЕК. Приватний нотаріус ОСОБА_6 трагічно загинув, а тому не може бути залучений у справі в якості третьої особи. В судовому порядку підлягає скасуванню реєстрація автомобіля - фургон малотоннажний «NISSAN VANETTE» державний реєстраційний номер НОМЕР_4, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_2, на ОСОБА_3, визнання права власності на автомобіль за ОСОБА_1 та повернення даного автомобіля останньому. Про порушення їхніх прав вони дізналися 25.06.2014 року, коли отримали повідомлення з ВРЕР з обслуговування Комінтернівського району та м.Южного про переєстрацію їхнього автомобіля на ОСОБА_7. Зазначений у позові спірний автомобіль - фургон малотонажний «NISSAN VANETTE» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_2, який був зареєстрований на позивача ОСОБА_1., був придбаний ОСОБА_2, та її чоловіком, ОСОБА_1, у шлюбу, а тому є спільною власністю подружжя.

В судовому засідання позивачі та їхній представник підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, надали заяву про поновлення строку позовної давності. Позивачі пояснили, що вони підтримували дружні відносини, відповідач ОСОБА_4 працював на їхній ділянці, збудував їм гараж, тому вони дозволили йому сумісно з ними користуватися автомобілем. ОСОБА_1 мав намір надати ОСОБА_4 довіреність тільки на право керування автомобілем, на що ОСОБА_1 погодився. 23.02.2011 року ОСОБА_1 без повідомлення ОСОБА_2 надав йому нотаріально завірену довіреність. В червні 2014 року він звернувся до відповідача, щоб він повернув йому автомобіль, на що ОСОБА_4 повідомив, що автомобіль він переоформив на свою дружину. Згодом вони дізналися, що фактично була оформлена нотаріусом генеральна довіреність на право користування та розпорядження автомобілем ОСОБА_4 Повноваження в довіреності були нотаріусом виділені мілким шрифтом, щоб їх було незручно прочитати та усвідомити. У ОСОБА_1 поганий зір, під час підписання довіреності він забув свої окуляри, а також він молдованин та не розуміє українську мову. ОСОБА_8 не давала свою письмову згоду на відчуження автомобіля, в якому ? частка належить їй, оскільки автомобіль був придбаний у шлюбі.

В судовому засідання відповідачі не зявилися, повідомлялися належним чином про дату і час судового засідання, причини неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходили. В судовому засіданні 13.01.2015 року надали пояснення, згідно яких із позовними вимогами не погоджуються оскільки автомобіль дійсно знаходився у власності ОСОБА_1, проте зазначений автомобіль не працював, у ньому були відсутні важливі деталі, автомобіль постійно знаходився у гаражі, позивачі фактично не користувалися ним. ОСОБА_4 виявив намір придбати його та використовувати у своїх власних цілях. Між ним та ОСОБА_1 була усна домовленість, згідно якої автомобіль був оцінений у 1000 доларів США. Замість сплати коштів за автомобіль, сторони домовились, що ОСОБА_4 збудує для позивачів гараж та вартість робіт буде складати вартість автомобіля. Так як коштів для переоформлення автомобілю на той час у них не було, то від ОСОБА_1 було надано на імя ОСОБА_4 довіреність із правом відчуження автомобіля. У нотаріуса була присутня ОСОБА_2

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що відповідачі знали, що ОСОБА_1 діяв за згодою ОСОБА_2Д, діяли добросовісно, а отже відсутня правова підстава для визнання договору купівлі-продажу оформленого довідкою-рахунком від 11.06.2013 року недійсним. Натомість у цій справі явно присутня недобросовісність позивачів, які дочекавшись доки буде відремонтовано автомобіль, заявили позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того, з часу видачі довіреності до подачі позову пройшло більше трьох років, що є підставою для застосування строків позовної давності.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23.02.2011 року ОСОБА_1 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 вчиняти від його імені дії щодо розпорядження та експлуатації автомобіля марки малотонажним «NISSAN VANETTE», 1994 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, який зареєстрований Южненським МРЕВ УДАІ УМВС України в Одеській області 24.02.2000 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ОІС № 289152, виданого Южненським МРЕВ УДАІ УМВС України в Одеській області 24.02.2000 року. Вказана довіреність видана з правом передоручення строком на три роки і дійсна до 23.02.2015 року. Довіреність була посвідчена ОСОБА_6, приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області і зареєстрована у реєстрі за № 1169 (а.с.13).

Довіреністю від 23.02.2011 року (а.с.66), ОСОБА_1 цією довіреністю надав право ОСОБА_4 представляти його інтереси в органах нотаріату, державтоінспекції, органах страхування, комісіях або в будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від форми та підпорядкованості, з питань, які будуть стосуватися експлуатації та розпорядження автомобіля, укладати від його імені договори (купівлі-продажу, міни, ренти оренди, позички, тощо), зняти його з обліку в інспекції чи поставити його на облік в установлені законом строки тощо.

З вказаної довіреності вбачається, що ця довіреність була видана з правом передоручення. Довіреність була підписана ОСОБА_1, що ґрунтуються на довіреності, у присутності нотаріуса.

Згідно довідки рахунок від 11.06.2013 року серії ААВ №156457 ОСОБА_3 продано та видано малотоннажний «NISSAN VANETTE», кузов № НОМЕР_2 (а.с.12) та 11.06.2013 року вказаний автомобіль було знято з обліку ДАІ по дорученню ОСОБА_4 (зворот а.с.12 ).

11.06.2013 року ОСОБА_3 звернулася до Начальника ВРЕР №9 з заявами: №19517962 про проведення операції «Реєстрація ТЗ придбаного в організації установи» та з проханням вписати право користування в «особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію її автомобіля вищевказаного автомобіля її чоловіка ОСОБА_4 (а.с.16,18).

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного. Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п.7 вказаної постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно ч.2 ст. 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного. Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемними є правочини щодо відчуження викраденого майна. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК ).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною /сторонами/ вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія, яка здійснюється суб"єктом цивільних правовідносин і направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов"язків. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

До односторонніх правочинів відноситься видача та скасування довіреності.

Довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, яку представляють /довірителем/ безпосередньо третій особі.

Стаття 248 ЦК України передбачає випадки припинення представництва за довіреністю.

Відповідно до ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він молдованин, не розуміє українську мову, в довіреності були нотаріусом виділені мілким шрифтом, а також у нього поганий зір, суд не бере до уваги, оскільки не були надані докази.

Згідно п. 8 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій» нотаріуси зобов'язані здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до Закону України "Про нотаріат" ( 3425-12 ) і складеної присяги, сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права й обов'язки, попереджати про наслідки нотаріальних дій, що вчиняються для того, щоб юридична необізнаність не могла їм зашкодити, зберігати в таємниці відомості, одержані ними у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій, відмовляти у вчиненні нотаріальної дії у разі її невідповідності законодавству України або чинним міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, вести нотаріальне діловодство та архів відповідно до встановлених правил, дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву, не допускати їх пошкодження чи знищення, надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства, постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, встановлених Законом ( 3425-12 ), проходити підвищення кваліфікації і виконувати інші обов'язки, передбачені цим Законом.

Окрім цього, відповідно до п. 9 Інструкції «Про вчинення нотаріальних дій» мова нотаріального діловодства визначається у відповідності до статті 15 Закону України "Про нотаріат" ( 3425-12 ). Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили, що автомобіль Ниссан не працював, у ньому були відсутні важливі деталі. Між ОСОБА_1 було укладено усну домовленість, згідно якої, замість сплати коштів за автомобіль у розмірі 1000 доларів США, сторони домовились, що ОСОБА_4 збудує для позивачів гараж. ОСОБА_1 надав на імя ОСОБА_4 довіреність, із правом відчуження вищезазначеного автомобілю. Коли вони збиралися усі разом на свята, то ОСОБА_2 знала, що її чоловік продав автомобіль.

Згідно постанови судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 27.01.2016 року зазначено, що:

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які

вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що строк довіреності закінчився, що є підставою для застосування строків позовної давності, вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним (нікчемним) правочину щодо надання довіреності на право розпорядження автомобілем, визнання недійсною (нікчемною) та скасування довіреності на право розпорядження автомобілем, визнання недійсною угоду купівлі продажу автомобіля, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на автомобіль, зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 повернути автомобіль необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним (нікчемним) правочину щодо надання довіреності на право розпорядження автомобілем, визнання недійсною (нікчемною) та скасування довіреності на право розпорядження автомобілем, визнання недійсною угоду купівлі продажу автомобіля, визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на автомобіль, зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 повернути автомобіль відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г.Котов