Справа № 209/5104/15-ц
Провадження № 2/209/197/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участю секретаря Шепель О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради, третя особа - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати факт права власності за ОСОБА_3 на гараж АДРЕСА_1, загальною площею 17,5 кв.м.; визнати за нею ОСОБА_1 право власності на гараж АДРЕСА_1, загальною площею 17,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, що є підставою для реєстрації за нею права власності на нерухоме майно в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що її батьком ОСОБА_3 у 1980 році було збудовано гараж АДРЕСА_1, на підставі Дозволу Відділу комунального господарства Дніпродзержинської міської ради від 08.07.1976 року, правомірність всіх виконаних робіт підтверджують квитанція № 20684 від 25.11.1980 року про сплату за інвентаризаційні роботи виконані Дніпродзержинським БТІ, план збудованого гаражу та оціночний акт. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_3 помер, і не встиг зареєструвати право власності на гараж у відповідності до норм законодавства України, що діяли на цей момент. Після смерті батька вони з відповідачем ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса, та відповідач відмовилась від прийняття спадщини на її користь. Однак державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі відсутності документів про право власності на гараж та його реєстрації на ім'я батька ОСОБА_3 З цих підстав, вважає, що її право на отримання спадщини у вигляді гаражу може бути захищене тільки в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на зазначене спадкове майно.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, письмово просили суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Представник відповідача - Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради в судове засідання не з'явився, надіславши свої письмові заперечення проти позову, згідно яких просив в позові відмовити, справу розглянути за відсутності представника. В обгрунтування свої заперечень зазначив, що право власності на самочинно збудовані будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи які здійснили це будівництво так і їхні спадкоємці, посилаючись при цьому на ст. 376 ЦПК України, п. 6, 8, 10, 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.20012 року № 6.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності

З'ясувавши позиції сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав:

В ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, а відповідач ОСОБА_2 є матір'ю позивача та дружиною померлого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, актовий запис № 489 (а.с. 32), свідоцтвом про укладення шлюбу відповідача, актовий запис № 849 (а.с. 33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 732 (а.с. 25).

За час життя ОСОБА_3 08.07.1976 року отримав дозвіл у Відділі комунального господарства м. Дніпродзержинська на будівництво гаражу по АДРЕСА_1, який доручено будувати відповідно до проекту виданого управлінням головного архітектора міста (а.с. 18).

У 1980 році ОСОБА_3 побудував гараж АДРЕСА_1, замовив інвентаризацію побудованого гаражу, та на його ім'я був виготовлений технічний паспорт на зазначений гараж, що підтверджується оціночним актом від 25.11.1980 року, технічним описом конструктивних елементів будівлі, планом будівлі (а.с. 22-23), квитанцією № 20684 від 25.11.1980 року, (а.с. 24).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12)

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦK України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Таким чином, ОСОБА_3 були виконані всі умови для виникнення права власності на новостворений гараж, оскільки будівництво спірного гаражу було закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена, крім цього ним було проведено інвентаризацію побудованого гаражу і отримано на нього технічний паспорт, в якому не зазначено про самовільність забудови, що на 1980 рік давало особі право вважати себе власником нерухомого майна, володіти, користуватися та розпоряджатися майном, тому суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 правомірно набув право власності на новостворений гараж. А отже вищевказаний гараж входить до переліку спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3

З приводу заперечень відповідача - Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради щодо самовільного будівництва спірного гаражу, то суд не приймає їх до уваги оскількигараж був побудований ОСОБА_3 на виділеній для цього земельній ділянці на підставі отриманого в установленому порядку дозволу, з подальшим проведенням технічної інвентаризації і отриманням технічного паспорту в БТІ на новостворений гараж, отже новостворений гараж ОСОБА_3 не був побудований самовільно. Будь яких самочинних добудов гараж не містить. Право власності на гараж ні за ким не зареєстроване. З 1980 року до 2014 року ОСОБА_3 відкрито, безперервно та добросовісно користувався гаражем, сплачував земельний податок, використовував гараж за призначенням. За період користування позивачем гаражем, ніхто прав на гараж не заявляв.

Враховуючи вище викладене, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_3 за час життя належав гараж АДРЕСА_1, оскільки відповідне право власності на новостворене нерухоме майно, виникло у нього з моменту завершення законного будівництва.

Враховуючи, що після смерті батька до позивачки перейшли права на вказаний гараж, який не відносяться до категорії самовільних та який позивач не мала змоги оформити відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з відсутністю реєстрації прав на майно, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно.

Згідно ст. 256 ЦПК України, судовим порядком можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, якщо чинним законодавством не передбачений інший порядок їх встановлення.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку особливого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо : - у відповідності із законом такі факти породжують юридичні наслідки; - діючим законодавством не передбачений інший порядок їх встановлення; - заявник не має іншої нагоди одержати або відновити документ, підтверджуючий факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язано з вирішенням суперечки про право.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування "Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Таким чином, згідно з'ясованих обставин справи які досліджені наявними в матеріалах справи доказами, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивачав частині встановлення факту належності збудованого у 1980 році гаражу АДРЕСА_1, на праві приватної власності ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1. Є необхідність встановлення факту належності ОСОБА_3 вказаного гаражу, оскільки це має для позивача юридичне значення, передбачає захист її права власності та надає їй право оформити спадщину після смерті батька.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі, визнання права.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому чсилі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку він не заявив про відмову від нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦПК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, встановлення факту і визнання права власності на спадкове майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 16, 392, 1261, 1268, 1274 ЦК України, ст.ст. 3, 57-60, 88, 212-215, 256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіальної громади в особі Дніпродзержинської міської ради, третя особа - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити повністю.

Встановити факт права власності за ОСОБА_3 (НОМЕР_1 виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС 11.12.2000 року, РНОКПП НОМЕР_2) на гараж АДРЕСА_1, загальною площею 17,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 (НОМЕР_3 виданий Ленінським РВПМУ УМВС України в Полтавській області 13.05.1998 року, РНОКПП НОМЕР_4) право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 на гараж АДРЕСА_1, загальною площею 17,5 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.В. Замкова