Справа № 376/1858/15-ц Головуючий у І інстанції Коваленко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1412/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 38 21.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, з яким вона проживала однією сім'єю 22 роки до часу відкриття спадщини. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 та майновий пай у розмірі 2056 грн., що належав померлому ОСОБА_4 на підставі сертифікату серії НОМЕР_1. Вказувала, що вона згідно із ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_4, оскільки вона проживала з ним однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Крім неї спадкоємцем до майна померлого ОСОБА_4 є його внук ОСОБА_3

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просила встановити факт проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю більше як п'ять років до часу відкриття спадщини, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 та на 1/2 частину майнового паю у розмірі 2056 грн., що належали померлому ОСОБА_4 на праві власності.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,1629 га, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 03 листопада 2003 року.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується їх розписками (а.с.72).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог. Зокрема, суд зазначив, що відповідач ОСОБА_3 є внуком померлого ОСОБА_4 та за правом представлення усуває ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 3,1629 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області та майновий пай в розмірі 2 056 грн. (а.с. 10, 12, 14-17).

По справі встановлено, що за життя, 26 вересня 2014 року, ОСОБА_4 склав заповіт на ім`я ОСОБА_2, за яким заповів їй належну йому земельну ділянку площею 3,1629 га, що розташована на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області (а.с.11, 76 зворт).

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 та вказаний вище заповіт ОСОБА_4 від 26 вересня 2014 року визнано недійсним (а.с.77-78).

Встановлено, що померлий ОСОБА_4 мав сина ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.80 зворот, 81 зворот) та внука ОСОБА_3, який був сином ОСОБА_5.(а.с. 81).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

За правилами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

Частиною 1 статті 1266 ЦК України визначено спадкування за правом представлення, де зазначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала їх матері, батьку, бабі, діду, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_5, який помер раніше спадкодавця ОСОБА_4, а після смерті ОСОБА_5 відсутні спадкоємці першої, другої та третьої черги, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 усуває від права на спадкування позивача ОСОБА_2

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4

При цьому колегія суддів враховує, що в силу вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

З огляду на викладене, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами.

Установивши, що ОСОБА_2 встановлення факту проживання однією сім'єю необхідне для визнання за собою права власності на майно в порядку спадкування, тобто необхідно для вирішення спору про право, а в задоволенні саме цих вимог про право на спадщину судом відмовлено, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Отже рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були додержані норми матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді