АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

за участю секретарів: Маковецької О.П., Баранкової В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» про визнання договору іпотеки припиненим, скасування заборони відчуження та за зустрічним позовом ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання припиненими: договір поруки № М-9/126/2-07-П від 17 травня 2007 року та іпотечний договір № М-9/126/3-07-3 від 17 травня 2007 року у звязку з припиненням основного зобовязання з 13 листопада 2007 року; скасування заборони відчуження квартири АДРЕСА_1, накладену при посвідчені вищевказаного договору іпотеки, з внесенням відповідного запису до Державного реєстру іпотек.

В обгрунтування позову зазначала, що 17.05.2007 року ОСОБА_7 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» , правонаступником якого є ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» , кредитний договір, відповідно до якого отримала від банку кредит в cyмi 40 000 доларів США. В той же день між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, а також договір іпотеки № М-9/126/3-07-3, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

19 лютого 2013 року ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який подалі у квітні 2015 року уточнив. Посилався на те, що ОСОБА_7 свої зобовязання за кредитним договором від 17.05.2007 р. не виконує, внаслідок чого станом на 12 лютого 2013 року виникла заборгованість у розмірі 1 235 178, 99 грн., яку банк просив стягнути з ОСОБА_4 як з поручителя та звернути стягнення на предмет іпотеки - вищевказану квартиру- шляхом надання банку права продажу квартири будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4, а зустрічний позов ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» було задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року вищевказані судові рішення скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року, позов ОСОБА_4 було задоволено та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року в частині визнання припиненим іпотечного договору від 17 травня 2007 року № М-9/126/3-07-3, скасування заборони відчуження предмета іпотеки- вищевказаної квартири, та відмови в задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовані, і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2014 року залишено без змін.

У квітні 2015 року ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» уточнив свої позовні вимоги та просив звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, визначити спосіб реалізації предмета іпотеки застосування процедури продажу шляхом надання АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» права від свого імені продати цей предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною для його подальшої реалізації 175 740 грн. За рахунок грошових коштів, виручених від продажу предмета іпотеки задовольнити вимоги банку до ОСОБА_7 за кредитним договором від 17.05.2007 року станом на 30.03.2015 року в розмірі 3 917 166, 30 грн., яка складається: прострочена заборгованість по кредиту - 12 252,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.03.2015 р. еквівалентно 287 233,11 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 26 799,20 дол. США, що еквівалентно 628 243,60 грн.; строкова заборгованість по процентам - 51853 дол. США, що еквівалентно 12 155,70 грн.; строкова заборгованість по кредиту - 18 571,50 дол. США , що еквівалентно 435 364,71 грн.; пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків по кредиту - 2 554 169,18 грн. Також просив покласти понесені банком судові витрати у розмірі 3 441 грн. на ОСОБА_4

Сторони уточнених позовних вимог не визнали.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки від 17 травня 2007 року № м-9/126/3-07-3 припиненим, скасування заборони відчуження предмета іпотеки- квартири № 55, що розташована по вул.. Роберта Ейдемана, 15-А у місті Харкові. Зустрічний позов ПАТ «Банк «ОСОБА_6 і Кредит» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № М-9/126-07-МФ від 17.05.2007 року позичальника ОСОБА_7 у загальному poзмipi 3 917166,30 грн. станом на 30.03.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки на нерухоме майно - квартир- № 55, що розташована по вул. Роберта Ейдемана, 15-А у м. Xapковi, що є предметом іпотечного договору від 17.05.2007 року № м-9-126/3-07-3, шляхом надання AT «ОСОБА_6 і Кредит» права від свого iмені продати предмет iпотеки - квартиру № 55, що розташована по вул. Роберта Ейдемана, 15-А у м. Харкові, будь якій ocoбi на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною, встановленою на piвнi, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час продажу.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_6 і Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_6 і Кредит» стягнуто судовий збір у розмірі 3441 грн.

На зазначені рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 подані апеляційні скарги, в яких з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, міститься прохання про скасування цих рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_4

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджуються матеріалами справи 17 травня 2013 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 i Кредит» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № М-9/126-07-МФ, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірi 40 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 17 травня 2022 року.

В забезпечення виконання зобовязань за цим договором в той же день 17.05.2007 р. між банком та ОСОБА_4 уклаладені договір поруки № М-9/126/2-07-П, а також іпотечний договір № М-9/126/2-07-3, за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3 у місті Xapковi.

13 листопада 2007 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 i Кредит» та ОСОБА_7 без згоди ОСОБА_4 укладено додаткову угоду №2 про зміну п.3.1 кредитного договору про збільшення процентної ставки за користування кредитом.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_7 належним чином зобовязання за кредитним договором не виконала, станом на 30.03.2015 року виникла заборгованість у poзмipi 3 917 166,30 грн., яка складається з: прострочена заборгованість по кредиту - 12 252,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.03.2015 р. еквівалентно 287 233,11 грн.; прострочена заборгованість по процентам - 26 799,20 дол. США, що еквівалентно 628 243,60 грн.; строкова заборгованість по процентам -51853 дол. США, що еквівалентно 12 155,70 грн.; строкова заборгованість по кредиту - 18 571,50 дол. США, що еквівалентно 435 364,71 грн.; пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків по кредиту - 2 554 169,18 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що невнесення відповідних змін щодо умов обтяження нерухомого майна у зв'язку зі змінами, укладеними до кредитного договору, не є припиненням іпотеки. З тих же підстав та у зв'язку з доведеністю вимог ПАТ «Банк «ОСОБА_6 i Кредит», суд першої інстанції задовольнив зустрічний позов.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим судом обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановленi інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку», відповідно до якого майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем (статті 1,11).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета iпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» до припинення іпотеки призводить припинення основного зобовязання.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Kpiм того, будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачено іпотечним договором, може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Згідно змісту положень ст. 7, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про іпотеку» до моменту внесення відповідних змін в іпотечний договір та реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, розмір відповідальності іпотекодавця буде залишатися у poзмipi, визначеному в договорі іпотеки, до моменту внесення відповідних змін до нього.

У зв'язку з вищезазначеними вимогами Закону судом першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що не внесення відповідних змін до іпотечного договору, укладеного між сторонами у справі, у зв'язку зі змінами, укладеними до кредитного договору між банком та ОСОБА_7, не є припиненням іпотеки, оскільки ОСОБА_4 як майновий поручитель (іпотекодавець) відповідає перед банком як іпотекодержателем за виконання боржником ОСОБА_7 основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави. Тому ст.. 559 ЦК України до вимог ОСОБА_4 про припинення іпотеки не застосовується.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом не з'ясовані підстави для реалізації предмета іпотеки належної ОСОБА_4 квартири, оскільки не надано рішення суду щодо суми боргу за кредитним договором, не є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення районного суду, оскільки при розгляді зазначеної справи ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_7 не оспорювали як сам факт кредитної заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором, так і розміру цієї заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у paзі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи вимоги ПАТ « Банк «ОСОБА_6 і Кредит» щодо звернення

стягнення на предмет іпотеки, районний суд обґрунтовано виходив з доведеності вимог ПАТ «Банк «ОСОБА_6 i Кредит» та вимог ч.6 ст. 38, ст.. 39 Закону України «Про іпотеку», та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України майна, а також врахував правову позицію, що викладена у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цсі 5, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15.

При цьому судом першої інстанції правильно зазначено в оскаржуваному рішенні й про те, що підстави для застосування до виниклих правовідносин дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутні.

При ухваленні додаткового рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2015 року суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею i документально підтверджені судові витрати.

Згідно платіжного доручення № 479 від 14.02.2013 року АТ «ОСОБА_6 та Кредит» в особі філії сплатив судовий збір в розмірі 3441 грн. на користь держави за подання своєї позовної заяви до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції ухвалені з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що є відповідно до ст.. 308 ЦПК України підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: