Номер провадження 2/754/2021/16
Справа №754/873/16-ц
01 квітня 2016 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Базік А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеною позовною заявою в якій просить: 1. Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; 2. Стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, обгрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, але відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток їх дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає матеріальної допомоги на її утримання, дитина проживає з позивачем та її чоловіком ОСОБА_4, яку дитина вважає своїм батьком.
У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились.
Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судове засідання відповідач не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується судовою повісткою про виклик на офіційному веб-порталі "Судова влада України" від 19.02.2016 року, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило.
У судове засідання третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, не з'явилась, про судове засідання повідомлена належним чином, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.
За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що під час шлюбу у сторін народилися дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач та відповідач є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10).
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21.09.2010 р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с. 9).

Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2016р. № 102/03/29-2319, мати ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з "ОСОБА_4" на "ОСОБА_4".

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю, вітчимом ОСОБА_4 та братом ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки про міру участі батька у вихованні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, учениці 4 класу, виданої Навчально-виховним комплексом "Щастя" з поглибленим вивченням іноземних мов (дошкільний навчальний заклад - спеціалізована школа I ступеня), ОСОБА_3 дійсно навчається в НВК "Щастя", з 2008 року по 2012 року дитина перебувала в дошкільному закладі, вихованням дитини займалася мати ОСОБА_1, приходила до дитячого закладу, цікавилася навчанням та поведінкою дитини, підтримувала зв'язок з вихователями групи, турбувалася про стан здоров'я доньки, матеріально її утримувала. З 2012 року і по теперішній час ОСОБА_3 навчається в школі. Батько дитини, ОСОБА_2, протягом 2008-2015 року не приходив до навчально-виховного комплексу, не цікавився фізичним, духовним, психологічним та інтелектуальним розвитком доньки, не відвідував батьківські збори (а.с. 11).

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2016р. № 102/03/29-2319 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2, стосовно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №5 від 17.03.2016р.) (а.с. 26-28).

З наданих матір'ю дитини пояснень, в Службі у справах дітей та на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що батько останній раз бачив доньку у 2011 році, життям, здоров'ям доньки не цікавиться, участі у вихованні, навчанні не приймає, матеріально не утримує та не допомагає, оскільки. будь-які зв'язки з батьком відсутні, дитина позбавлена виїзду за кордон, хоча має таку можливість. Всі батьківські обов'язки батька виконує - вітчим, ОСОБА_4, він приймає активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини та бажає усиновити ОСОБА_3.

На засіданні комісії, малолітня ОСОБА_3 зазначила, що вона знає про існування біологічного батька, але не пам'ятає його, оскільки останній раз бачила його п'ять років тому, вважає та визнає батьком свого вітчима ОСОБА_4, дуже хоче, щоб її усиновив, а також бажає мати прізвище, як вся родина - ОСОБА_4.

Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дійшла висновку, що батько свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання та навчання доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям, не утримує матеріально.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти.

При цьому судом встановлено, що відповідачу не перешкоджали належним чином виконувати свої батьківські обов'язки.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України.

Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно п. 16 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно п. 17 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття.

Відповідно п. 18 Постанови Пленума Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

При прийнятті рішення суд також керується внутрішнім переконанням, яке склалося під час судового розгляду, що спілкування відповідача з дитиною буде негативно впливати на її розвиток.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 210, 212, 213-215, 218, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з дня пред'явлення позову до суду - 20.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.