Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

судді - Бедьо В.І.

при секретарі - Пазяк С.М.

за участю позивачки - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 17.04.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області, за актовим записом № 129, між нею та ОСОБА_2

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки є людьми різних характерів та поглядів на життя, їх шлюбні відносини фактично припинилися, проживають окремо.

Від даного шлюбу народились діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка вказує на те, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально їй та їх дітям не допомагає, участі у вихованні не приймає, тобто фактично ухиляється від свого обов'язку щодо утримання дітей.

На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1500 гр. на кожну дитину з часу подання заяви, залишити їх проживати разом з нею та змінити її прізвище на дошлюбне - ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви.

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, стягнення аліментів в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, оскільки на час розгляду справи такий є безробітним. Крім того просив суд одного з дітей залишити проживати разом з ним.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, пояснення неповнолітнього ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 25 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області, за актовим записом № 129.

З позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що спільне подружнє життя між сторонами не склалося, сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, наданий судом час для примирення позитивно не використали.

Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що за час перебування в шлюбі у подружжя ОСОБА_2 народилось двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_3.

З пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, вбачається, що неповнолітні діти проживають разом з позивачкою ОСОБА_1, однак у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив одного з дітей залишити проживати разом з ним.

У відповідності до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 пояснив, що хоче залишитись проживати разом з матір'ю та братом.

За змістом наведених норм та ч. 1 ст.161 СК України, спір між матір'ю та батьком, які не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, вирішується судом лише у тому випадку, якщо батьки проживають окремо.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік, готовність ОСОБА_1 не чинити батькові дітей перешкод у спілкуванні з синами та у вільному його відвідуванні, участі у їх житті та вихованні.

Вивчивши вимогу позивача щодо стягнення аліментів суд приходить до наступного.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд зобов'язаний врахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Ч.З ст.181 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Згідно із ч. 1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні з пояснень відповідача встановлено, що станом на сьогоднішній день такий не має постійного місця роботи, тому суд вважає за доцільне визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на кожну дитину до досягнення такими повнолітня.

У відповідності до ст. 113 СК України суд відновлює дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1.

На підставі викладеного, суд, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні оставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності, керуючись внутрішнім переконанням, звичаями, враховуючи вищенаведені обставини справи, погоджується з доводами позивача про те, що шлюб між сторонами слід розірвати, враховуючи, що наданий судом час на примирення сторонами позитивно не використаний, та те, що визначення місця проживання дітей за місцем проживання матері буде відповідати їх інтересам, враховуючи, що в дітей тісні відносини і розлука з матір'ю та братом може спричинити стресові ситуації, пов'язані зі зміною звичного їм режиму проживання, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11, 57 - 60, 209,212-215, 218, 223, 296 ЦПК України, ст. 160, ч. 1 ст.161, ст.141, 181, 182 СК України України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 25 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області за актовим записом № 129 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити проживати при матері - ОСОБА_1.

Прізвище позивачки змінити на дошлюбне ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі розмірі щомісячно по 800 грн. нак одну дитину, починаючи з 05.02.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 551, 20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551, 20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.) - на користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.І. Бедьо