Справа № 465/7153/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/3135/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою «Привокзальний» ринок про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Рішення суду оскаржили відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з істотним порушенням норм процесуального права, що призвело до порушення правил підвідомчості та підсудності і вирішення справи, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вказує, що справу розглянуто у відсутності її представника ОСОБА_7, яка 10.03.2016 року подала відповідне клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з її участю у розгляді іншої справи, що позбавило її права висловити свої доводи з приводу заявлених позовних вимог, взяти участь у дослідженні доказів та повторно подати заяву про закриття провадження у справі з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. На думку апелянта, між сторонами наявні господарські відносини, оскільки спір виник з договірних відносин - господарського договору від 03.08.2015 року №ВЧК-129, так як пов'язаний з господарською діяльністю його сторін: ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок та ФОП ОСОБА_6, а тому справа підлягає розгляду господарськими судами.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Не погоджуючись з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року, його оскаржила також позивач ОСОБА_6, яка просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що неправомірне користування ОСОБА_2 спірним нерухомим майном в повній мірі доведено наявними у справі доказами. Крім того, вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що майно, яке передано у користування згідно угоди №ВЧК 129 від 01.03.2013 року, укладеної між ТОВ «Привокзальний» ринок та ОСОБА_2, та договору № ВЧК-129 від 03.08.2015 року, укладеного між ТОВ «Привокзальний» ринок та ОСОБА_6, є різним за характером, оскільки сторони договору вправі на власний розсуд визначити його термінологію, а майно, що передавалося по двох угодах, повністю відповідає тому, яке зазначено в угодах - із посиланням на один і той самий номер, одну й ту саму площу та на одне й те саме свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення (серія САС № 777047 від 19.10.2010 року). Звертає увагу апеляційного суду, що договір № ВЧК-129 від 03.08.2015 року, укладений між ТОВ «Привокзальний» ринок та ОСОБА_6, є чинним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

Згідно із ч.1 ст. 316 та ч.1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення серії САС № 777047 від 19.10.2010 року ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок належать на праві приватної власності нежитлові приміщення №№125 -132 в будівлі під літ.»Ч-1» загальною площею 32 кв.м, які знаходяться в м. Львові на вул. А.Горської,2. Характеристика нежитлових приміщень та їх обладнання наведені в технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва.

Частиною 1 ст.759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (ст.761 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2013 року між ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок та приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено угоду №ВЧК - 129 «Про надання в користування торгових місць», згідно якої надано ПП ОСОБА_2 в тимчасове платне користування торгове місце №129 загальною площею 4.0 кв.м, розташоване на території Привокзального ринку, за адресою: м. Львів, вул. А. Горської, 2, для здійснення ПП ОСОБА_2 торгівельної діяльності продовольчими товарами та с/г продукцією.

Відповідно до п.24 даної Угоди №ВЧК-129 від 01 березня 2013 року термін її дії встановлюється строком на 35 календарних місяців з дати її підписання сторонами, і угода діє до 31.01.2016 року включно.

Згідно акту приймання передачі, який знаходиться на а.с12, ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок передав в користування ФОП ОСОБА_2 визначене угодою торгове місце №129.

Відповідно до ст.782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Аналогічне положення закріплене і у п.25.2.1 Угоди №ВЧК-129 від 01 березня 2013 року, згідно якого угода може бути розірвана в односторонньому порядку з ініціативи Сторони 1 із письмовим повідомленням про це Сторони 2 за десять календарних днів до дати розірвання угоди при несплаті (неповній сплаті) або несвоєчасній сплаті платежів, передбачених цією угодою протягом більш як 45 (сорок пять) календарних днів з кінцевої дати оплати платежів, відповідно до п. 12 даної угоди .

ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок своїм листом від 07.07.2015 року №166 (вимога про звільнення торгового місця), який адресований ОСОБА_2, повідомив, що Угода №ВЧК-129 від 01.03.2013 року «Про надання в користування торгових місць», що укладена між ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок та приватним підприємцем ОСОБА_2, є розірваною через 10 (десять) календарних днів, з дня отримання ОСОБА_2 даного повідомлення про розірвання угоди (або відмови від отримання, неотримання поштового відправлення із даним повідомленням, у відділенні поштового зв'язку). ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок вимагало від ОСОБА_2 негайно, у строк не пізніше п'яти днів з дня отримання нею даного повідомлення, погасити усю наявну заборгованість, в тому числі штрафні санкції, а також звільнити займане торгове місце - кіоск №129, площею 4,0 м.кв. в будівлі під літ. «Ч -1», який знаходиться на території Привокзального ринку по вул. А. Горської, 2 у м. Львові від майна та особистих речей, що в ньому знаходяться, не пізніше наступного дня після розірвання даної угоди.

Такий лист ОСОБА_2 отримала 09.07.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 ст. 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

03 серпня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Привокзальний» ринок тa ОСОБА_6 укладеного Договір №ВЧК -129 «Про надання в користування торгових місць».

Висновок районного суду про те, що торгові місця, які є предметами Угоди №ВЧК-129 від 01 березня 2013 року та Договору №ВЧК -129 від 03 серпня 2015 року, є різними обєктами, колегія суддів вважає помилковим, оскільки право власності на них підтверджуються одним і тим же свідоцтвом про право власності на нежитлові приміщення серії САС №777047 від 19.10.2010 року.

Відповідно до п.п. 1, 2 вказаного Договору №ВЧК -129 від 03.08.2015 року ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок брало на себе зобов'язання надати ОСОБА_6 в тимчасове платне користування торгове місце - нежитлове приміщення (стаціонарний кіоск) №129 площею 4,0 кв. м, розташований на відкритій частині Привокзального ринку, за адресою: м. Львів, вул. А. Горської,2(будівля літ. «Ч-1»), для здійснення торговельної діяльності продовольчими/непродовольчими товарами та с/г продукцією.

Із матеріалів справи вбачається, що і на момент укладення Договору №ВЧК -129 «Про надання в користування торгових місць», і на час звернення ОСОБА_6 до суду торгове місце №129 загальною площею 4,0 кв.м на території Привокзального ринку було зайняте відповідачем ОСОБА_2

Згідно із ч.1 ст.395 ЦК України одним із речових прав на чуже майно є право володіння.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обовязку заінтересована особа має право предявити позов про витребування цього майна (ст.400 ЦК України).

Згідно ст. 765 ЦК України наймодавець зобовязаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Статтею 766 ЦК України передбачено, що якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_6 про зобовязання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуванні спірним торговим місцем, звільнити його та передати власнику - ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок, а також про зобовязання відповідача ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок не чинити позивачу перешкод в користуванні спірним торговим місцем та передати його ОСОБА_6, підписавши акт приймання передачі такого, підлягають задоволенню, а висновок районного суду про їх безпідставність є помилковим, а відтак оскаржуване рішення у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_6 у частині позовної вимоги про виселення ОСОБА_2 із нежитлового приміщення (стаціонарного кіоску) №129 площею 4,0 кв. м, в будівлі під літ. «Ч-1» на відкритій частині Привокзального ринку, за адресою: м. Львів, вул. А. Горської,2, оскільки згідно діючого законодавства виселення може проводитись лише із житлових приміщень.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно розяснень, викладених у п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно змісту договору №ВЧК-129 від 03.08.2015 року даний договір укладений між ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок та ОСОБА_6, якій торгове місце передається для здійснення торговельної діяльності продовольчими/непродовольчими товарами та с/г продукцією.

Позивачці належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1000га в с. Суховоля Городоцького району Львівської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що стверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку від 22.10.2008 року, тобто договір оренди вона укладала з метою реалізації вирощеної сіль господарської продукції.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_6 15.04.2008 року зареєстрована як фізична особа - підприємець і видами її діяльності є роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; агентства нерухомості; діяльність у сфері права.

Наведене свідчить про те, що згідно умов договору №ВЧК-129 від 03.08.2015 року жодним із вказаних видів економічної діяльності ОСОБА_6 в орендованому торговому місці займатися не може та для даних цілей воно їй не мало бути передане.

У даному договорі не вказано, що ОСОБА_6 діє як ФОП, а зазначення у розділі «Реквізити і підписи сторін» Інд. №262389261, який є реєстраційним номером її облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, що зареєстрований у Державному реєстрі 19.02.1997 року, тобто ще задовго до реєстрації ОСОБА_6 як фізичної особи підприємця, не свідчить про те, що стороною договору є не фізична особа ОСОБА_6

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що даний спір підлягав розгляду в порядку господарського судочинства, а тому провадження у справі слід закрити з підстави, визначеної п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про зобовязання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуванні спірним торговим місцем, звільнити його та передати власнику - ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок, а також про зобовязання відповідача ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок не чинити позивачу перешкод в користуванні спірним торговим місцем та передати його ОСОБА_6 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою «Привокзальний» ринок у цій частині задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуваннінежитловим приміщенням (стаціонарним кіоском) №129 площею 4,0 кв. м, в будівлі під літ. «Ч-1» на відкритій частині Привокзального ринку, за адресою: м. Львів, вул. А. Горської,2, звільнити його від майна та особистих речей і передати власнику - ОСОБА_4 «Привокзальний» ринок.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Привокзальний» ринок» не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуваннінежитловим приміщенням (стаціонарним кіоском) №129 площею 4,0 кв. м, в будівлі під літ. «Ч-1» на відкритій частині Привокзального ринку, за адресою: м. Львів, вул. А. Горської,2, і передати його ОСОБА_6, підписавши акт приймання передачі.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: