Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,треті особи районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району,Управління земельних ресурсів Запорізької міської ради, Управління Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізькій області,Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області,про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В позові зазначала,що їй на підставі договору дарування,нотаріально посвідченого 09.04.1990 р.,на праві власності належить житловий будинок по вул.Шевченка 74 в м.Запоріжжі,право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ.

Відповідачі є співвласниками житлового будинку по вул.Тунельній 10 м.Запоріжжі,який розташований на суміжній земельній ділянці.

До 2015 р.по межі вказаних земельних ділянок був встановлений дерев*яний паркан ,який відповідачі самовільно демонтували та без згоди позивача побудували замість нього металевий паркан висотою 2 м.,чим перекрили доступ сонячного світла у двір позивача та будинок,як наслідок,затінюється земельна ділянка та стіна будинку,з внутрішньої сторони стіни утворюється пліснява та неприємний запах.

Згоди між нею та відповідачами як суміжними землекористувачами щодо усунення останніми перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою не досягнуто,це питання провокує конфлікти.

Позивач з підстав,передбачених ст.ст.386,391 ЦК України просить суд усунути перешкоди у користуванні майном,зобов*язавши ОСОБА_3та ОСОБА_2демонтувати залізний паркан,встановлений між будинками 74 по вул.Шевченка та буд.10 по вул.Тунельній в м.Запоріжжі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1позовні вимоги підтримала та пояснила,що вона та відповідачі є суміжними землекористувачами,межа між земельними ділянками по вул.Шевченка 74 та вул.Тунельній 10 була до 2015 р.обладнана дерев*яним парканом,який відповідачі самовільно демонтували,встановивши металевий паркан висотою понад 2 м.з металу,чим затулили їй сонячне світло,яке не потрапляє у частину подвір*я та будинку,а при нагріванні влітку метал має неприємний запах,чим їй створені перешкоди для нормального користування будинком та земельною ділянкою,усунути які добровільно відповідачі відмовились.Просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3П.у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив,що на межі із земельною ділянкою позивача дійсно до 2015 р.існував дерев*яний паркан,проте з урахуванням тривалого часу експлуатації,він зруйнувався.На пропозицію ОСОБА_3 спільно встановити паркан та обговорити його конструкцію позивач відмовилась,за час відсутності паркану,на земельну ділянку ОСОБА_3 з двору позивача викидалося сміття,відходи життєдіяльності домашньої птиці,яку розводила позивач,тому він вирішив встановити паркан самотужки. За домовленістю із співвласницею будинку 10 по вул.Тунельній Кириченко,вони встановили на межі з земельною ділянкою позивача паркан висотою до 1,70 см.з водовідводом,який жодним чином не перешкоджає позивачці користуватись її будинком та землею,освітлення денним світлом проходить по будинку позивача протягом усієї доби.Просив суд у позові відмовити,оскільки його діями права позивача не порушувались.

Представник відповідача ОСОБА_3адвокат ОСОБА_4просив суд у позові відмовити,оскільки відповідач не довела доказами порушення її прав відповідачами.

Відповідач ОСОБА_2(до реєстрації шлюбу Савченко)Н.П.в судовому засіданні проти позову заперечувала та підтримала пояснення відповідача ОСОБА_3 щодо обставин встановлення паркану на межі із земельною ділянкою позивача,який не перевищує 1,70 м.,конструктивно не є суцільним,лише на рівні очей непрозорий,аби уникнути зазирання з боку двору позивача,доступу світла у двір та будинок позивача не перешкоджає. Просила суд у позові відмовити,оскільки її діями права позивача не порушувались.

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізькій області за довіреністю ОСОБА_5А.в судовому засіданні віднесла вирішення справи на розсуд суду.

Представники третіх осіб районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району,Управління земельних ресурсів Запорізької міської ради, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області в судове засідання не з*явились,подали письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши сторони та представника відповідача,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений необґрунтовано,не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі договору дарування,нотаріально посвідченого 09.04.1990 р.,ОСОБА_1на праві власності належить житловий будинок по вул.Шевченка 74 в м.Запоріжжі,право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 19.04.1990 р.

Житловий будинок за даними технічного паспорту ОП ЗМБТІ станом на 15.06.2015 р.розташований на земельній ділянці площею 704 кв.м.,яка знаходиться у користуванні позивача.

Відповідачі є співвласниками по 1/2 частині кожен житлового будинку по вул.Тунельній 10 м.Запоріжжі,який розташований на земельній ділянці площею 548 кв.м.,що відповідачами приватизована,про що надані копія технічного паспорту будинку та державного акту про право приватної власності на земельну ділянку.

Згідно плану встановлених меж,земельні ділянки позивача та відповідачів мають спільну межу (опис меж Б-В).

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1посилалася на те,що вздовж межі між вказаними земельними ділянками відповідачами без її згоди встановлений суцільний металевий паркан висотою понад 2 м.,чим їй створені перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будинком,а саме відсутність доступу сонячного світла у двір викликає затінення земельної ділянки з боку відповідачів та виникнення плісняви у будинку.

Згідно ст.103 ЗК України,власники або землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення,при яких землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей,та зобов*язані співпрацювати при вчиненні дій,спрямованих на забезпечення прав на землю кожного із них.

Відповідно до п. 4, 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 15, ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову є встановлення факту порушення прав власності і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні сторонами цих прав.

Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Диспозитивність цивільного судочинства, встановлена ст. 11 ЦПК полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Жодна із обставин,які позивач визначила предметом доказування у даній справі,свого підтвердження доказами не знайшла.

Так,посилання позивача на те,що вказаний у позові паркан є єдиним суцільним світлонепроникним об*єктом,виготовлений з матеріалу,який створює тінь,перешкоджає денному освітленню будинку або не сприяє вирощуванню городини на земельній ділянці,позивач доказами не підтвердила.

Ці обставини відповідачі не визнали та пояснили,що паркан не є суцільним,комфортних умов перебування у подвір*ї та будинку позивача не порушує.

З фотознімків,наданих самою ж позивачкою до уточненого позову,видно,що паркан,про який йдеться у позові,являє собою збірну конструкцію з дерев*яних штахетів у нижній частині з добудовою з пластин з невизначеного матеріалу.

Крім того,позивач вказала у позові,що висота паркану перевищує 2 м.,що є порушенням правил забудови в м.Запоріжжі,за якими нормативна висота огорож між суміжними ділянками не повинна перевищувати 1,20 м.(вище норми-за згодою суміжних землекористувачів)

Вказані обставини відповідачі не визнали та пояснили,що висота паркану між земельними ділянками не перевищує 1,70 см.,у які також входить водовідвід.

Позивачем не надано жодних доказів,з яких можливо об*єктивно встановити ці обставини,за матеріалами справи,відповідачі не притягувались до відповідальності за порушення правил забудови.

Відповідно по п. 3.25 360-92 ДБН «Містобудування. Планування та забудови міських і сільських поселень», розміщення та орієнтація житлових і громадських споруд повинні здійснюватися з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до санітарних норм і правил забезпечення ізоляцією будівель і території житлової забудови» і СНіП ІІ-4-79 «Природне і штучне освітлення», як у будинках, що будуються так і в сусідських житлових та громадських будівлях.

Жодних доказів порушення нормативної тривалості інсоляції та норм освітлення земельної ділянки та будинку через встановлення відповідачами паркану,позивач не надала,її позов наповнений лише формальним змістом.

Таким чином,суд не встановив перешкод,які були б створені позивачу у користуванні земельною ділянкою або будинком внаслідок встановлення відповідачами паркану,про знесення якого заявлено у позові,тому для їх усунення та задоволення позову передбачених законом підстав немає,оскільки порушень прав позивача з вини відповідачів не доведено.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачу не компенсуються.

На підставі ст.103 ЗК України,ст.3,10,11,57,60,79,88,169,212-215,218,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко