Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Романченко В.О.
Справа № 417/2004/16-ц
Провадження № 22ц/782/504/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого: судді Романченка В.О.

суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю.

за участю секретаря: Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Марківського районного суду Луганської області від 06 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

17.02.2016 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №DNH4КР20440426 від 18.10.2005 банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 15148,90 грн. на строк з 18.10.2005 р. по 16.10.2007 р. включно, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у договорі строки. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Натомість відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим станом на 16.01.2016 р. виникла заборгованість по тілу кредиту в розмірі 15148,90 грн. та за період з 16.01.2011 р. по 16.01.2016 р. заборгованість по відсоткам складає 55293,49 грн.

У зв'язку з тим, що отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, крім того договір не є розірваним, чи припиненим, позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати в розмірі 1378,00 гривень.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 06 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено за спливом позовної давності.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Апеляційного суду Луганської області із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду 1 інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що 18.10.2005 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DNH4KP20440426, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15 148,90 грн. на строк до 16.10.2007 р. Позичальник повинен повернути кредит, сплатити проценти, в обумовлених у заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки та інші платежі згідно кредитного договору.

Згідно з п.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно кредитного Договору, позивач отримав кредит 18.10.2005 терміном на 24 місяці, тобто з 18 жовтня 2005 року по 16 жовтня 2007 року.

Згідно з п.5.5 Договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 55293,49 гривень станом 16.01.2016 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов обгрунтовного висновку, що перебіг позовної давності для позивача почався із 16 жовтня 2007 року - дня коли відповідач порушив своє зобов'язання по кредитному договору №DNH4KP20440426 від 18.10.2005 та сплив 16 жовтня 2012 року, оскільки згідно з п.5.5 Договору термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Крім того, позивач достеменно знав про невиконання умов договору відповідачем, який з моменту оформлення кредитного договору не здійснив жодної проплати по заборгованості за кредит по даному договору.

Позовна ж заява подана до суду 17.02.2016, тобто після спливу пятирічного терміну. При цьому позивач не звертався до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку та не надав жодних доказів які б підтверджували поважність пропущення цього строку.

Згідно п.7 ч.11ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Крім того п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012р. „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", розяснено що враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Суду не надані докази того, що позивач звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми основного боргу.

Від відповідача надійшла до суду заява, в якій він просив застосувати строк позовної давності.

За таких обставин суд першої інстанції правильно відмовив у позові у зв'язку із спливом позовної давності.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач має право на стягнення з боржника на користь банку суми заборгованості по нарахованим на просрочену заборгованість відсотків за період відповідальний загальному терміну позовної давності встановленому ст. 257 ЦК України за період з 16.01.2011 року по 16.01.2016 року та про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які можуть тягти за собою його скасування, безпідставні.

Тому, на думку колегії суддів,відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 06 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: