Справа № 362/2698/16-ц
Провадження № 2/362/1832/16
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2016 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Кострубіцькій Т.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває зазначений позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заявою про відвід головуючого судді на підставі п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України, посилаючись на те, що суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л. нібито не виконав вимоги статей 157, 158, 197 ЦПК України та частини сьомої статі 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вказане, на думку представника відповідача, є обставиною, яка викликає сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила щодо заяви про відвід.

Відповідач та її представники в судове засідання не прибули.

Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Пункт 4 частини першої статті 20 ЦПК України передбачає, що суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Вирішуючи питання щодо існування таких підстав, суд враховує, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою субєктивного та обєктивного критеріїв. Зокрема за субєктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до обєктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Зокрема, посилання заявника на порушення головуючим статей 157 і 158 ЦПК України не відповідають дійсності, оскільки розгляд даної цивільної справи 03 і 19 серпня 2016 року відбувався в судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі про що свідчать журнали судових засідань (а.с. 57, 76 77).

При цьому, заявнику слід розяснити, що судове засідання проходило у робочому кабінеті судді Марчука О.Л. не у звязку із власним, особистим бажанням останнього чи за його вільним розсудом, а через відсутність на той час вільних залів судового засідання, у яких можливо б було провести судове засідання.

З урахуванням також і вказаних обставин та існування в приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області лише усього трьох залів судового засідання при кількості суддів із повноваженнями на здійснення судочинства на той час одинадцять чоловік, провести судове засідання саме в залі судового засідання не завжди, а у переважних випадках - є неможливим.

У звязку з цим, рішенням зборів суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2014 року (Протокол № 06), вирішено визнати, окрім трьох залів судових засідань, що розташовані в приміщенні суду, залами судових засідань кабінети суддів, якщо такі кабінети мають державну символіку: ОСОБА_4 України і ОСОБА_4 Прапор України, в яких можуть проводитись судові засідання з розгляду різних категорій справ.

Одночасно, слід звернути увагу на таке.

Частина перша статті 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_4 судова адміністрація України наділена повноваженнями щодо забезпечення належних умов діяльності судів.

Згідно із підпункту 22 пункту 4 Положення про ОСОБА_4 судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Ради суддів України від 22 жовтня 2010 року № 12, ДСА України відповідно до покладених на неї завдань організовує та фінансує будівництво, ремонт будинків і приміщень судів, забезпечує їх технічне оснащення.

Отже, слід зробити висновок, що належний рівень забезпечення у необхідний кількості залами судових засідань приміщення Васильківського міськрайонного суду Київської області не залежить від судді цього суду Марчука О.Л. та не є його особистим чи професійним завданням і не передбачений у його обовязках.

Тобто, проведення судового засідання у робочому кабінеті судді, а не у залі судових засідань було вимушеним заходом, який не був здійснений внаслідок власного, особистого бажання судді Марчука О.Л., а був покликаний необхідністю здійснення правосуддя та проведення судового засідання взагалі, а не його зняттям із розгляду у звязку з відсутністю вільних залів судового засідання в приміщені суду.

До того ж, слід наголосити, що жоден із учасників процесу, у тому числі будь хто із представників відповідача мав право та не був його позбавлений в судових засіданнях 03 і 19 серпня 2016 року заявити клопотання про проведення судового засідання саме у спеціально обладнаному для цього приміщенні суду залі засідань.

Натомість, ні ким із осіб, які беруть участь у справі, у тому числі й особою, яка заявила відвід головуючому, таких клопотань заявлено не було, що обєктивно свідчить про їх згоду на той час на проведення судового засідання в кабінеті судді.

У випадку, якщо б подібне клопотання було заявлене, суд безумовно б його вирішив та ужив усіх заходів для забезпечення проведення судового засідання в залі засідань у звязку із потребою у цьому будь-кого із представників сторін.

Проте, жодних заперечень стосовно проведення судового засідання в кабінеті судді станом на дату засідання не було.

Стосовно інших обставин, які зазначені у заяві, суд враховує наступне.

Тривалість часу оголошення перерви в судовому засіданні 19 серпня 2016 року була обумовлена перебуванням головуючого судді Марчука О.Л. у щорічній основній відпустці.

Оскільки, відповідно до статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок і це право забезпечується також наданням оплачуваної щорічної відпустки, така тривалість відкладення розгляду справу безпосередньо була повязана із належною реалізацією головуючим суддею Марчуком О.Л. гарантованого йому Основним законом держави права на відпочинок.

Доводи заявника стосовно того, що головуючий при визначенні дати наступного судового засідання не запитав у сторін по справі про дату і час призначення наступного судового засідання є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положення чинного цивільного процесуального закону не встановлюють обовязку головуючого судді «запитувати у сторін про дату і час наступного судового засідання».

При цьому, дата і час наступного судового засідання визначались виключно з урахуванням навантаження у головуючого судді та дат і час призначених до розгляду справ (їх щільність) у звязку з чим, розгляд даної справи було призначено на 04 жовтня 2016 року.

Окремо, слід звернути увагу обох представників відповідача, які не прибули в судове засідання 04 жовтня 2016 року без поважних причин, що: зважаючи на необхідність допиту свідків по справі, головуючим було відведено на розгляд даної справи 04 жовтня 2016 року час з 09 години 30 хвилин до 13 години 00 хвилин (час початку обідньої перерви).

Отже, оголошення головуючим перерви з урахуванням його перебування у щорічній основній відпустці (про що також зазначено в журналі судового засідання від 19 серпня 2016 року) не є упередженням, як вважає заявник, а повязане виключно і лише із реалізацією суддею конституційного права на відпочинок.

Разом з цим, окремо слід відзначити той факт, що у випадках проведення судового засідання в кабінеті судді та оголошення перерви на тривалий час, обидві сторони процесу: і позивач і відповідач перебували в абсолютно рівних умовах щодо вказаних обставин, тобто, це стосувалось їх процесуальних інтересів в однаковій мірі.

Проте, підстави для необґрунтованого звинувачення головуючого судді у необєктивності та упередженості «знайшов» лише представник відповідача, що прямо свідчить про його глибоку субєктивність у даному питанні, яка і призвела до помилкового сприйняття ним дійсного змісту дій головуючого.

Посилання заявника на «не задоволення його клопотання» від 31.08.2016 року про видачу копії з носія на який здійснювався технічний запис та роздрукування технічного запису (Вх. 17504 від 31.08.2016 року), також не відповідають дійсності, оскільки відповідно до частини пятої статті 197 ЦПК України, головуючим у той же день була вчинена резолюція для секретаря «до справи, надати», що і є відповідним розпорядженням головуючого.

Тобто, жодних дій, які б вказували на необєктивність і/або упередженість головуючого судді, останнім вчинено не було.

Крім того, слід наголосити на тому, що заяву про відвід подано від імені адвоката ОСОБА_5, але підписано її не ним, а іншим представником відповідача ОСОБА_3 шляхом копіювання на ксероксному пристрої останньої сторінки заяви із «прихованням» дати і прізвища особи, яка планувала подати заяву та проставленням від руки рукописним, а не друкованим текстом як уся заява, дати та прізвища і ініціалів представника відповідача.

Так, по змісту заяви йдеться про нібито допущене порушення прав адвоката як людини поважного віку, однак представник відповідача ОСОБА_3, який підписав заяву не є адвокатом, що вказує на невизначеність особою, яка підписала заяву із підставами заявленого відводу.

В свою чергу неприбуття в судове засідання обох представників відповідача, позбавило суд можливості зясувати у них обставини для відводу та у кого ж саме із них виникли думки щодо необєктивності та упередженості головуючого.

При цьому, жоден із представників відповідача, будучи повідомленим про місце, день і час розгляду справи належним чином особисто під розписку (а.с. 78), не повідомив суд про причини свого неприбуття в судове засідання, а тому їх слід вважати неповажними і такими, що прямо вказують на існування з їх боку прояву неповаги до суду.

Таким чином, суд переконаний, що викладені у заяві обставини не є такими, що свідчать про необєктивність і/або упередженість головуючого судді Марчука О.Л. та можуть вплинути на постановлення ним рішення по суті у даній цивільній справі.

За таких обставин, слід зробити висновок, що наведені представником відповідача обставини, які викликають у нього сумніви щодо обєктивності та неупередженості судді Марчука О.Л. відсутні.

Враховуючи, що наявність підстав, передбачених статтею 20 ЦПК України не встановлено, суд приходить до висновку, що заява про відвід є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 20, 208 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника відповідача відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий