Справа № 686/9468/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Кшановської Є.З.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницький цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в травні 2014 року звернувся до суду, вказавши, що між ним та відповідачем 7.03.2006 року було укладено договір кредиту б/н на суму 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом Відповідач виконала зобов'язання частково. Згідно судового наказу Хмельницького міськрайонного суду від 04.09.2007 року з неї було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором станом 01.08.2007 року в сумі 2970,52 грн., зокрема: тіло кредиту в сумі 2665,52 грн., відсотки за користування кредитом в сумі 305,00 грн., штрафи - 500 грн. та 1541,37 грн. Станом на 16.03.2014 року, з вирахуванням присуджених сум згідно наказу Хмельницького міськрайонного суду від 4.09.2007 року, вона заборгувала банку 32868,72 грн., з них 4443,47 грн. заборгованість за кредитом, 29354,40 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1541,37 грн. штраф (процентна складова). Відповідач добровільно не згодна сплатити заборгованість, в зв'язку з чим позивач просив стягнути на його користь з відповідача борг за договором у сумі 32868,72 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням суду позов було задоволено, після чого відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення, заочне рішення було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшила і просить стягнути з відповідача на користь позивача лише заборгованість по відсотках за договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 2.03.2011 року по 2.03.2014 року, в сумі 12534,38 грн., мотивуючи тим, що укладений між сторонами договір не припинений, а його умовами передбачено нарахування відсотків до повного погашення заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, заявивши про сплив строків позовної давності за вимогами банку. Просить в позові відмовити. Додатково звертає увагу суду на відсутність памятки, яка мала б бути невідємною частиною кредитного договору згідно Умов та правил, наявних у справі, а також непогодження сторонами викладених в такій памятці умов і неотримання цієї памятки відповідачем.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником котрого є позивач, та відповідачем 07.03.2006 року укладено договір б/н про надання банківських послуг, за яким банк надав, а відповідач отримала кредит на суму 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік.

Як вбачається з тарифів, які є невідємною частиною договору (а.с. 45), сторони погодили сплату позичальником щомісячних платежів, які включають себе і плату за використання кредитних коштів, - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідач на порушення умов договору створила заборгованість по сумі кредиту та відсотків за користування кредитом, сплативши їх частково, внаслідок чого банком їй нараховано відсотки на прострочену заборгованість по кредиту за період з 2.03.2011 року по 2.03.2014 року, в сумі 12534,38 грн.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, видана відповідачу на виконання договору кредитна картка діяла до липня 2008 року включно, після чого не перевипускалась. Більш тривалого строку дії картки в ході судового розгляду справи встановлено не було.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, останній платіж за договором було сплачено відповідачем 16.05.2006 року, що представниками сторін в судовому засіданні було визнано.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наявні в матеріалах справи документи, що є складовими частинами укладеного між сторонами договору, умови щодо продовження строку позовної давності не містять і представник позивача підтвердила в наданих нею в ході судового розгляду справи поясненнях, що продовженого строку позовної давності сторони не погоджували.

Таким чином, виходячи із строку дії картки до липня 2008 року, позовна давність до заявлених у даній справі вимог банку спливла в липні 2011 року, а позов у даній справі заявлено в травні 2014 року.

Суд критично оцінює і не бере до уваги пояснення представника позивача про те, що строк позовної давності щодо сплати відсотків за користування кредитом за останні три роки до дати звернення з позовом до суду не сплив.

Дійсно, відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною укладеного між сторонами договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Як вбачається із наданих в судовому засіданні пояснень представників сторін, жодна зі сторін не ініціювала припинення договору.

Разом з тим, відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.06.2014 року у справі № 6-61цс14, якою було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ КБ ПриватБанк про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року, котрою залишено без змін рішення Апеляційного суду Донецької області від 4 вересня 2013 року про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк про стягнення заборгованості як за кредитом, так і за процентами та неустойкою.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин в позові слід відмовити в повному обсязі.

Доводи представника відповідача щодо порушення банком ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про заборону вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув, суд до уваги не бере, оскільки наведена представником відповідача норма стосується досудового стягнення кредитної заборгованості.

Доводи представника відповідача щодо відсутності в матеріалах справи памятки клієнта, яка згідно Умов та правил мала б становити складову частину договору, а також неузгодження сторонами умов такої памятки, суд до уваги не бере, оскільки позивач не обґрунтовував заборгованості порушенням умов, які були б викладені в такій памятці, а також оскільки представник відповідача визнав в судовому засіданні, що банком не було застосовано у правовідносинах з відповідачем в даній справі будь-яких умов, на які вона не погоджувалась при укладенні договору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 61, 212 215, абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, ст. ст. 253, 257, 261, 266, 267, 525, 526, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: