Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у якому після збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 2 142 673, 90 грн заборгованості, з якої: 404 712, 28 грн - заборгованість за тілом кредиту, 56 069,79 грн - проценти, 1 681 891, 82 грн - пеня.

В обґрунтування своїх вимог зазначено, що 13 березня 2008 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ML-800/062/2008 на суму 35 000 доларів США строком до 13 березня 2019 року під 5,99 % річних, а з ОСОБА_3 - договір поруки № SR-800/062/2008 на забезпечення виконання кредитного зобов'язання.

26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір відступлення права вимоги, внаслідок чого відбулася заміна кредитора, тобто ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу нового кредитора/стягувача за вказаним кредитним договором.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року, позов частково задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року 800/062/2008 у розмірі 502 172, 47 грн, із яких: 404 712, 28 грн - заборгованість за кредитом, 56 069,79 грн - проценти, 41 390, 40 грн - пеня. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 13 березня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ML-800/062/2008 на суму 35 000 доларів США строком до 13 березня 2019 року під 5, 99 % річних+FIDR, а з ОСОБА_3 - договір поруки № SR-800/062/2008 на забезпечення виконання кредитного зобов'язання. Повернення кредиту та сплати процентів визначено шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (щомісячне погашення кредиту здійснюється рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок боргу за кредитом).

26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір відступлення права вимоги, внаслідок чого відбулася заміна кредитора, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу нового кредитора/стягувача за вказаним кредитним договором.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_4 заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції (Т. 1, а. с. 132-135).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу(висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, 19 березня 2014 року № 6-20цс14, 18 червня 2014 року № 6-61цс14, 03 червня 2015 року № 6-31цс15, 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, 02 грудня 2015 року № 6-249цс15).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності, дотримання якого є передумовою для вимоги кредитора про повернення щомісячних прострочених платежів.

На підставі п. 1.9.1. кредитного договору № ML-800/062/2008 від 13 березня 2008 року кредитору надано право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Банк скористався передбаченим п. 1.9.1. кредитного договору правом та 29 липня 2009 року пред'явив ОСОБА_4 досудову вимогу про дострокове повернення кредиту й платежів за ним у повному обсязі (Т. 2, а. с. 71).

Разом з тим, 26 серпня 2009 року між банком та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ML-800/062/2008 від 13 березня 2008 року (відповідні зміни внесено й до договору забезпечення кредиту). Сторони погодили новий графік платежів, у якому строк виконання кредитного зобов'язання визначено періодичними платежами з кінцевим строком повернення кредиту 13 березня 2019 року (Т. 1, а. с. 225-231).

Після укладення додаткової угоди кредитор ОСОБА_4 повернути кредит достроково не вимагав.

Таким чином, строк виконання основного зобов'язання шляхом встановлення дати дострокового повернення всього кредиту у спірних правовідносинах не змінився, що спростовує доводи касаційної скарги про сплив позовної давності щодо вимог позивача про повернення кредиту в цілому.

Разом з тим, погодитися із правильністю застосування норм про позовну давність щодо щомісячних платежів погодитися не можна.

За змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності щодо вимог позивача про повернення щомісячних платежів, право на стягнення яких виникло поза межами трирічного строку перед зверненням до суду, апеляційний суд виходив із того, що строк позовної давності у справі перервався шляхом визнання ОСОБА_4 свого боргу. Такі обставини суд вважав встановленими на підставі згоди ОСОБА_4 на позасудове врегулювання заборгованості за кредитним договором, зокрема письмової заяви від 17 лютого 2014 року про згоду на проведення оцінки предмета іпотеки та його подальшого рекламування із метою пошуку покупця.

Разом з тим, у заявах ОСОБА_4 у межах процедури досудового врегулювання боргу (Т. 2, а. с. 28, 33) не зазначено, який борг та за який період нарахування ним визнається, а тому висновки апеляційного суду про переривання перебігу позовної давності щодо щомісячних платежів не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та обставинах справи.

З наведених підстав та враховуючи солідарність стягнення суми боргу із боржника та його поручителя, ухвала апеляційного суду скасовується на підставі повноважень, передбачених ст. ст. 335, 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О.Савченко