У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О., Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» про визнання договору поставки недійсним, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» (далі - ТОВ «Тигрес») про визнання недійсними договорів поставки від 28 серпня 2013 року № ТО13-1 та від 29 серпня 2013 року № ТР13-331, які були укладені між сторонами. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що про існування оспорюваних договорів він дізнався із письмової вимоги відповідача про наявність заборгованості в розмірі 36 852,44 грн та ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2015 року про відкриття провадження у справі щодо стягнення з нього на користь відповідача даної заборгованості. Оскільки оспорювані договори він не підписував, у графі покупець проставлений підпис, який йому не належить, що є підставою для визнання цих договорів недійсними.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 02листопада 2015 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_6 задоволено. Визнанонедійсними договори поставки № ТО13-1 від 28 серпня 2013 року, № ТР13-331 від 29 серпня 2013 року, укладені між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та ТОВ «Тигрес». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Тигрес» просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів поставки від 28 серпня 2013 року № ТО13-1, від 29 серпня 2013 року № ТР13-331, зі змісту яких вбачається, що вони були укладені між ним як фізичною особою-підприємцем та постачальником ТОВ «Тигрес». За умовами даних договорів постачальник зобов'язувався поставляти окремими партіями та передавати у власність покупцю товари, а покупець зобов'язувався приймати та оплачувати їх. Ціна на товар, який передавався покупцю, визначалась сторонами у видаткових накладних, які вважались невідємними частинами даних договорів (а.с. 5-10).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 12 березня 2015 року вбачається, що позивач ОСОБА_6 перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 12 жовтня 2007 року до 24 липня 2014 року, із зазначенням виду діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах (а.с. 12-13).

Висновком № 2851 криміналістичної експертизи з дослідження підписів від 01 жовтня 2015 року, проведеної Львівським НДІСЕ, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_6, розташовані в графі «покупець» в договорах поставок № ТО13-1 від 28 серпня 2013 року, № ТР13-331 від 29 серпня 2013 року, виконані не ОСОБА_6, а іншою особою (а.с. 133-134).

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказам у їх сукупності, дійшов вірного висновку про визнання оспорюваних договорів недійсними.

Апеляційний суд, перевіряючи відповідність оспорюваних договорів поставки вимогам чинного законодавства, обґрунтовано зауважив про недотримання письмової форми при їх укладенні, а саме те, що вони не підписувались позивачем, як стороною цього договору, взяв до уваги висновки криміналістичної експертизи з дослідження підписів від 01 жовтня 2015 року (а.с. 133-134) та письмові пояснення ОСОБА_7 (а.с. 73-74) та ОСОБА_8 (а.с.88-89), зі змісту яких вбачалось, що підписи на оспорюваних договорах були проставлені останніми.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук