Ухвала

іменем україни

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Писаної Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Світточ» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від

27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від

9 вересня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до приватного підприємства «Світточ» (далі - ПП «Світточ»), посилаючись на те, що 20 серпня 2009 року між нею та ПП «Світточ» було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 26 лютого 2003 року, строком на десять років. Порушуючи умови договору, відповідач не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, земельна ділянка є занедбаною та не обробляється. Крім того,

ПП «Світточ» своєчасно не сплачує орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою.

Ураховуючи наведене, просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 20 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та ПП «Світточ», стягнути з ПП «Світточ» на її користь заборгованість, з урахуванням пені за прострочення виконання зобов'язання та інфляційних втрат, за договором оренди земельної ділянки за 2012-2013 роки в розмірі 17 845,90 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від

27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 9 вересня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Світточ» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 20 серпня 2009 року в розмірі

1 884,50 грн та судові витрати в розмірі 243,60 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач частково сплатив орендну плату, тому з відповідача підлягає стягненню різниця між основною сумою боргу за період 2012-2013 pоки Відмовляючи в задоволенні позову про розірвання договору, суди зазначали, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме факт використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а не власне невикористання земельної ділянки.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,80 га, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

20 серпня 2009 року між ОСОБА_3 та ПП «Світточ» був укладений договір оренди вказаної вище земельної ділянки, строком на десять років.

Згідно із п. 11 Договору оренди землі розрахунок по орендній платі проводиться один раз на рік до 20 числа за звітним роком місяця.

Пунктом 9 договору оренди, укладеного між сторонами, розмір орендної плати в грошовому виразі визначено у грошовому вигляді в розмірі 2 280 грн, або в натуральному вигляді: зерно очищене - 2 000 кг, насіння соняшника - 100 кг, солома (2ПТС-4), тракторні послуги для обробітку присадибної ділянки до 0,5 га, допомога на ритуальні послуги - 3 001 грн.

Зі змісту додаткової угоди, укладеної між цими сторонами 3 листопада 2011 року до договору оренди від 20 серпня 2009 року, за оренду земельного паю «Орендар» проводить розрахунок з «Орендодавцем» в натуральному вигляді: зерно очищене - 3 000 кг, насіння соняшнику - 100 кг, солома -безкоштовно; тракторні послуги - безкоштовно, допомога на ритуальні послуги - 500 грн.

Пред'являючи у травні 2014 року позов, ОСОБА_3, посилалась на те, що не отримувала орендну плату за 2012-2013 роки, а відтак до стягнення підлягає борг з виплати орендної плати в сумі 9 268,40 грн, пеня за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 8 293,32 грн та інфляційні втрати в розмірі 284,18 грн, а всього 17 845,90 грн.

Проте, посилаючись на часткову сплату орендної плати відповідачем, суд у порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України не зазначив, якими доказами це підтверджено, не врахував, що позивач категорично заперечувала факт часткової оплати орендної плати, заявляла клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи документації, наданої відповідачем (а. с. 90), яка судом проведена не була. Відмова у проведенні такої експертизи судом не мотивована.

Крім того, як на одну з підстав розірвання договору, ОСОБА_3 посилалась на те, що відповідач не використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, вона є занедбаною та не обробляється.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України ( далі - ЦК України), Законом України «Про оренду землі» тощо.

Статтею 5 ЗК України визначені основні принципи земельного законодавства, зокрема й зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Раціональним вважається таке використання земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища.

Згідно зі ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

За правилами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Аналогічна норма закріплена і в ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із ч. 1 ст. 32 цього Закону на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Отже, на момент укладення договору оренди земельної ділянки істотними умовами договору визначено, зокрема, й умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди.

Дана правова позиція викладене Верховним Судом України в постанові № 6-1980цс15 від 20 січня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відмовляючи в задоволенні позову про розірвання договору, суди на вказане уваги не звернули, не дали належної оцінки умовам договору, а саме п. п. 15-17, якими передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельноїділянки - землі сільськогосподарського призначення. Умови збереження об'єкта оренди - дотримуватисьвимог протиерозійної організації території, довідці сільського голови, станом на 1 квітня 2014 року, згідно із якою визначені на мапі сільськогосподарські поля після збору врожаю

2013 року не були приведені до належного стану, станом на 2014 рік до сівби непідготовлені, не засіяні, знаходяться в занедбаному стані, під паром не перебувають. Крім того не з'ясували, чи наведені обставини порушують режим використання земельної ділянки та дійшли до передчасного висновку про відмову в задоволенні вимог.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлені, що в силу

ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 вересня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

Т.О. Писана

І.М. Фаловська