Справа № 570/2132/15-ц
Номер провадження 2/570/86/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Птюшинська І.В.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу; визнання права на спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом; зміну черговості одержання права на спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 року, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки і разом вирішували всі питання з утримання сім'ї. Після того, як в 2008 році стан здоровя ОСОБА_5 погіршився, позивач проявляв турботу про останню. Він готував їжу, прибирав в будинку, завозив ОСОБА_5 до лікарні та купував ліки. 23 листопада 2013 року ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, на яку претендує відповідачка сестра спадкодавця. Враховуючи, що позивач проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, піклувався про неї, допомагав матеріально, то враховуючи положення ЦК України просить суд постановити рішення, яким: встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з 01.01.2004 року по 23.11.2013 року; визнати за ОСОБА_3 право на спадкування, як спадкоємця четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_5, яка померла 23 листопада 2013 року; змінити черговість отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_5, надавши право ОСОБА_3 отримати спадщину у порядку першої черги за законом в рівних частках зі спадкоємицею першої черги ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище.

Відповідачка позов не визнала. Пояснила, що позивач не довів ту обставину, що між ним та ОСОБА_5 склалися сімейні стосунки. Надані письмові докази (замовлення, квитанції, копії бланків про грошові перекази) не свідчать про те, що позивач здійснював оплату як за пластикові вікна, так і за газифікацію будинку; що грошові перекази від позивача отримувала безпосередньо ОСОБА_5 Крім того, спадкодавець не перебувала в безпорадному стані та не потребувала стороннього догляду. Зважаючи на це просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 померла 23 листопада 2013 року. З заявами про прийняття спадщини звернулися як позивач, так і відповідачка сестра спадкодавця. Мама спадкодавця відмовилася від прийняття спадщини на користь відповідачки.

Згідно розяснень, що містяться в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 року, про що ствердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 Сторона відповідача не змогла спростувати дану обставину.

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки і разом вирішували всі питання з утримання сім'ї.

Дані обставини додатково підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами:

1)довідкою Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області №308 від 12.03.2015 року про те, що позивач був зареєстрованим та проживав з ОСОБА_5 за адресою: с. Олександрія, вул. Садова, 11;

2)довідкою Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області №309 від 12.03.2015 року про те, що позивач був заявником при реєстрації смерті ОСОБА_5;

3)виданими видами на проживання в Португалії, згідно яких ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в однаковий період отримали ці дозволи, що свідчить про їх спільне перебування за кордоном, а також мали спільну адресу проживання.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які дали показання про те, що позивач разом з ОСОБА_5 спільно проводили ремонт та облаштування житлового будинку, в якому проживали, що розташований за адресою: с. Олександрія, вул. Садова, 11, Рівненського району Рівненської області. ОСОБА_5 повернулася з Португалії в Україну в 2008 році. З того часу позивач постійно надавав матеріальну допомогу, надсилаючи кошти. Спадкодавець телефонувала до позивача, просила про те, щоб він швидше повертався. Вона не працювала через незадовільний стан здоровя, а жила за рахунок тих коштів, що надсилав позивач. Після приїзду позивача в Україну він возив ОСОБА_5 до медичних закладів, опікувався нею.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (допитані за клопотанням відповідачки) надали суду показання про те, що коли ОСОБА_5 захворіла, то позивач нею не опікувався та не надавав кошти. Також додали, що після повернення ОСОБА_5 в село Олександрія Рівненського району Рівненської області вона жила на кошти, які отримувала з біржі праці як безробітна.

Вказані свідками сторони відповідача обставини щодо ненадання позивачем ніякої допомоги ОСОБА_5 та того, що вони не проживали як сімя були спростовані в ході розгляду справи.

Так, позивач разом з ОСОБА_5 спільно проводили ремонт та облаштування житлового будинку в якому проживали, що розташований за адресою: вул. Садова, 11, с. Олександрія Рівненського району Рівненської області. На ім'я позивача та був зроблений робочий проект газифікації вказаного житлового будинку. Також, в гарантійному талоні, що виданий на газовий лічильник ВАТ «Рівнегаз», зазначено власниками ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Окрім того, саме позивач був замовником встановлення пластикових вікон в будинку. Дані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: робочим проектом газифікації вищевказаного житлового будинку, гарантійним талоном ВАТ «Рівнегаз» та рахунком ТОВ «Еталон-Пласт».

В матеріалах справи наявні докази відправлень грошових переказів, що були здійснені позивачем на імя ОСОБА_5 за наступні періоди та суми:

1.20.02.2012 р. 200 євро;

2.18.01.2012 р. 200 євро;

3.20.12.2011 р. 200 євро;

4.28.11.2011 р. 100 євро;

5.14.11.2011 р. 250 євро;

6.13.10.2011 р. 200 євро;

7.11.10.2011 р. 300 євро;

8.13.09.2011 р. 200 євро;

9.16.08.2011 р. 300 євро;

10.19.07.2011 р. 300 євро;

11.30.06.2011 р. 100 євро;

12.13.06.2011 р. 300 євро;

13.23.05.2011 р. 100 євро;

14.16.05.2011 р. 200 євро;

15.08.05.2011 р. 100 євро;

16.08.05.2011 р. 100 євро;

17.15.04.2011 р. 500 євро;

18.07.04.2011 р. 100 євро;

19.14.03.2011 р. 250 євро;

20.07.03.2011 р. 150 євро;

21.14.02.2011 р. 350 євро;

22.12.01.2011 р. 250 євро;

23.20.12.2010 р. 100 євро;

24.10.12.2010 р. 400 євро;

25.15.11.2010 р. 300 євро;

26.12.08.2010 р. 600 євро.

З 2005 року фізичний стан ОСОБА_5 став значно погіршуватися, у неї виникли проблеми зі здоров'ям, а саме: було виявлено гіпертонічну хворобу Міст, варіабельна за рівнем АТ з дуже високим ризиком ускладнень. Дані факти підтверджуються медичною картою Рівненської обласної консультативної поліклініки амбулаторного хворї ОСОБА_5, де перший запис про скарги хворої саме з цим діагнозом були 06.02.2005 року, та випискою з медичної карти Рівненської обласної клінічної лікарні, де зазначено, що лікарем встановлено діагноз гіпертонічної хвороби третього ступеня з високим ступенем ризику. Даний вид захворювання і послугував в подальшому причиною смерті ОСОБА_5

Покликання відповідачки на те, що в медичній карті Олександрійської районної лікарні не містилися записи про звернення ОСОБА_5 до лікаря спростовується тим фактом, що остання з даною проблемою проходила періодичне обстеження та лікування в спеціалізованому відділенні Рівненської обласною клінічної лікарні. Оскільки саме в даному медичному закладі наявна спеціалізація лікарів відповідного напрямку (кардіологічне відділення, судинна хірургія) та необхідне для обстеження і лікування обладнання (коронарографія, ехокардіографічне обстеження) докази проходження даних видів обстеження ще в 2009 році знаходяться в матеріалах справи.

Отже, цими письмовими доказами спростовуються покликання відповідачки на те, що ОСОБА_5 мала задовільний стан здоров'я до 2013 року.

Відповідно до розділу 2 наказу МОЗ №384 від 24.05.2012 року «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги при артеріальній гіпертензії» діагноз гіпертонічної хвороби III ст. за наявності інфаркту міокарда, інсульту чи інших ознак III стадії слід встановлювати лише у тих випадках, коли ці серцево-судинні ускладнення виникають на тлі тривало існуючої гіпертонічної хвороби, що підтверджується наявністю об'єктивних ознак гіпертензивного ураження органів-мішеней (гіпертрофія лівого шлуночка, генералізоване звуження артерій сітківки тощо). Відповідно до Протоколу надання медичної допомоги хворим із гіпертонічною хворобою (есенціальною артеріальною гіпертензією) III стадії, затвердженого наказом МОЗ України 03.07.2006 № 436, артеріальна гіпертензія (АГ) - це стійке підвищення систолічного та/або діастолічного артеріального тиску (АТ) до 140/90 та вище. При III стадії гіпертонічної хвороби (ГХ) є об'єктивні ознаки ураження органів мішеней з порушенням їх функції: стенокардія, перенесені інфаркт міокарду та інсульт, хронічна серцева недостатність НА - III ст., хронічна ниркова недостатність, хронічна гіпертонічна енцефалопатія III ст. Для гіпертонічної хвороби III стадії характерні ускладнені гіпертонічні кризи в анамнезі: розвиток на фоні підвищеного АТ гострих коронарних синдромів, гострого порушення мозкового кровообігу, крововиливи (в мозок, сітківку), розшарування аорти. Хворі з ГХ III стадії підлягають амбулаторному обстеженню та лікуванню за місцем проживання в районних поліклініках чи сімейними лікарями з обов'язковим залученням кардіолога (обстеження не рідше 1 раз на рік). За недостатньої ефективності амбулаторного лікування хворі підлягають стаціонарному лікуванню в терапевтичному або кардіологічному відділеннях за місцем проживання. В складних випадках для виключення симптоматичних (вторинних) АГ додаткове обстеження та уточнення діагнозу проводиться в міських кардіологічних, ендокринологічних, нефрологічних диспансерах або стаціонарах та діагностичних центрах. При розвитку ускладненого гіпертонічного кризу необхідна обов'язкова термінова госпіталізація в палату інтенсивної терапії відповідного профілю.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, встановлення у ОСОБА_5 діагнозу: гіпертонічна хвороба третього ступеня з високим ступенем ризику, починаючи з 2005 року і в подальшому свідчить про критичний стан здоров'я останньої та тривалість даного захворювання, оскільки встановлено третю ступінь тяжкості. Окрім того враховуючи симптоми, які виникають при даному захворюванні та самопочуття особи підчас перебігу цієї хвороби, у критичні моменти ОСОБА_5 перебувала в безпорадному стані та потребувала допомоги як у побутових речах (прання, готування їжі, прибирання і т.п.), так і в психологічні підтримці.

Також після смерті ОСОБА_5 позивач продовжував сплачувати грошові кошти в рахунок погашення кредиту, що був оформлений на імя спадкодавця. Про це підтверджують як пояснення позивача, так і письмові докази квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, в ході розгляду справи було встановлено, що позивач та ОСОБА_5 спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Щодо періоду такого проживання, то його слід визначити з 01.01.2004 року, як про це просить позивач в позовній заяві.

Враховуючи викладене суд вважає, що заявлений позов є обгрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу; визнання права на спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом; зміну черговості одержання права на спадкування за законом - задоволити повністю.

Встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з 01.01.2004 року по 23.11.2013 року.

Визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право на спадкування як спадкоємця четвертої черги за законом, після смерті ОСОБА_5, яка померла 23 листопада 2013 року.

Змінити черговість одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 (померла 23 листопада 2013 року), надавши ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право на спадкування за законом у першій черзі поряд із спадкоємцями цієї черги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Красовський О.О.