Справа № 591/3746/16-ц
Провадження № 4-с/591/43/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми

в складі головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі судового засідання Устименко М.В.

з участю скаржника ОСОБА_1.

представника Зарічного відділу ДВС ОСОБА_2

представника стягувача ПАТ АКБ «Укргазбанк» ОСОБА_3

заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ у Сумській області, заінтересовані особи: ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_4, про визнання дій державного виконавця такими, що порушують норми ЗУ «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу» та про зобовязання відділу державної виконавчої служби застосувати норму Закону України № 1304 та повернути стягувачеві виконавчий лист на вказаній підставі,-

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2016 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, яку мотивує тим, що на виконанні у Зарічного ВДВС міста Суми знаходиться виконавчий лист № 2-22071 виданий Зарічним районним судом м. Суми 05 січня 2010 року про стягнення з неї на користь ПАТ «Укргазбанк» боргу в розмірі 70 776,87 доларів США та 16213,52 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки та виконавчий лист № 591/7290/13 виданий Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з поручителя ОСОБА_4 на користь стягувача ПАТ «Укргазбанк» боргу в розмірі 70 776,87 доларів США та 16213,52 грн. Заявник ОСОБА_5 вказує, що в червні 2015 року нею до виконавчої служби було подано заяву про застосовування Закону України №1304 від 03 червня 2014 року та повернення виконавчого документу стягувачеві. Однак 18 липня 2016 року заявниця отримала лист-повідомлення від виконавчої служби про призначення електронних торгів з продажу квартири. Нею оскаржувалися дії державного виконавця до начальника відділу на підставі ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про звернення громадян». Тому ОСОБА_6В просить визнати дії державного виконавця такими, що порушують вимоги Закону України «Про виконавче провадження», ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» та зобовязати державного виконавця застосувати норму Закону України № 1304 та повернути банку (стягувачеві) виконавчий лист.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_6 скаргу підтримала, пояснила, що дійсно на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження, де вона є боржником. При цьому пояснила, що зверталася до державної виконавчої служби з заявою про застосування норми Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України» та повернення на цій підставі виконавчого листа стягувану.

На запитання суду заявник ОСОБА_1 суду пояснила, що вона та члени її сімї у квартирі, яка перебуває в іпотеці, за адресою: АДРЕСА_1, не проживають з 2011 року і по теперішній час, в квартирі ремонт з 2015 року, а вони проживають в іншій квартирі АДРЕСА_2.

Також заявник суду повідомила, що вона 16.05.2016 року отримувала повідомлення державного виконавця про оцінку майна.

Заінтересована особа ОСОБА_7 скаргу підтримала, пояснила, що на її думку державний виконавець порушує норми закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України», а крім того, на її думку, державний виконавець при виконанні рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки фактично змінює рішення суду, оскільки повинен встановити таку стартову ціну іпотечної квартири, яку зазначено в рішенні суду, і не має права реалізовувати майно (квартиру) за іншою ціною.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Укргазбанк» ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти скарги, надав письмові заперечення, в яких зазначає, що підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» немає, оскільки боржник не використовує спірну квартиру як місце постійного проживання. Натомість в своїй скарзі місцем проживання вказує іншу адресу. Крім того, заявник не надала доказів того, що у її власності не знаходиться будь яке інше нерухоме майно. В запереченнях представник вказує на те, що заявник не надала жодних доказів на підтвердження того, що державний виконавець упереджено та не обєктивно провів виконавчі дії, що призвело до порушення її прав.

Державний виконавець Гладенко Я.Ю. в судовому засіданні проти скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні, надав письмові заперечення та пояснив суду, що на виконанні у відділ ДВС перебуває виконавче провадження з примусового стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі в розмірі 70 776,87 доларів США та 16213,52 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки, копії постанови надіслані сторонам. Сторонам відомо про наявність відкритого виконавчого провадження. Ще 03.07.2013 року був здійснений вихід державного виконавця за адресою знаходження іпотечної квартири :АДРЕСА_3, де проведено опис квартири, про що складено акт опису і арешту майна боржника. На адресу боржника було направлено лист з повідомленням, чи згодна ОСОБА_1 передати на реалізацію вищевказане нерухоме майно, однак ОСОБА_1 не надала відповіді на вказаний лист. 04.03.2016 року була винесена постанова про призначення експерта для оцінки майна. 20.04.2016 року складено експертний звіт з оцінки майна. 11.05.2016 року направлено сторонам виконавчого провадження повідомлення про ознайомлення з висновком експертизи від 20.04.2016 року. 16.05.2016 року боржник ОСОБА_1 отримала дане повідомлення. 09.06.2016 року в звязку з відсутністю заперечень на оцінку майна від сторін, направлена заявка на здійснення реалізації арештованого майна.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (статті 383, 384 ЦПК, частина четверта статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми № 2-2207/09 від 11 грудня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 70776,87 доларів США; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, розташовану за адресою: м. Суми, Червона площа, 8, кв. 13 загальною площею 43,89 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_1, вирішено питання судових витрат.

Дане рішення суду не оскаржувалось і набрало законної сили.

Як вбачається з вказаного рішення суду, в ньому на вказана будь-яка стартова ціна предмету іпотеки квартири за адресою: м. Суми, Червона площа, 8, кв. 13, а тому посилання заінтересованої особи ОСОБА_4 на допущені порушення державним виконавцем в частині нібито зміни стартової ціни квартири є необґрунтованими.

Постановою державного виконавця від 16.06.2014 року відкрито виконавче провадження № 39027709 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2207/09 виданого Зарічним районним судом м. Суми про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» боргу в розмірі 70 776,87 доларів США та 16213,52 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з документів, наданих стягувачем ПАТ «Укргазбанк», 26.05.2015 року державним виконавцем була винесена постанов про повернення виконавчого документа стягувчеві, в звязку з тим, що стягувачем не надано документів, необхідних для подальшого виконання рішення суду.

Тобто, вбачається, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві була винесена не на підставі застосування Закону «Про мораторій», як помилково вважає заявник ОСОБА_1, а з інших підстав.

Однак, стягувачем було оскаржено вказану постанову до суду. І ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.08.2015 року скарга ПАТ «Укргазбанк» задоволено, та скасовано постанову державного виконавця від 26.05.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Таким чином, виконавче провадження не було закінчено, і держаний виконавець зобовязаний вживати подальші виконавчі дії для повного виконання рішення суду.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про зобовязання державного виконавця застосувати норми закону «Про мораторій на стягнення майна громадян…», судом встановлено наступне.

При розгляді даного питання необхідно враховувати правову позицію Верховного суду України від 30 березня 2016 р. у справі № 6-1851цс15, яка передбачає, що відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється:

- на підставі рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Надалі, Верховний суд України вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права у справах щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, при розгляді справи № 6-969цс16 своєю постановою від 06 липня 2016 р. зробив наступний висновок.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання.

Однак, 7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII№ 1304 « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з пунктом 1 даного Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо:

- таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті;

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню цього слова, поданому в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника), але при наявності декількох умов, однією з яких є те, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника.

Однак, заявник ОСОБА_1 особисто в судовому засіданні повідомила суду, що у квартирі, яка є предметом іпотеки, ні вона, ні її сімя не проживають з 2011 року і по даний час (2016 рік), тобто вказане нерухоме житлове майно не використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання.

Таким чином, судом встановлено, що проводячи виконавчі дії щодо призначення експерта для проведення оцінки майна, направлення сторонам повідомлення про ознайомлення з експертним висновком та звітом про оцінку майна, державний виконавець діяв в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження триває, рішення суду боржником ОСОБА_1 не виконане.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення скарги про визнання дій державного виконавця такими, що порушують норми ЗУ «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу» та про зобовязання відділу державної виконавчої служби застосувати норму Закону України № 1304 та повернути стягувачеві виконавчий лист на вказаній підставі.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 210, 293, 383-389 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ у Сумській області, заінтересовані особи: ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_4, про визнання дій державного виконавця такими, що порушують норми ЗУ «Про виконавче провадження», «Про держану виконавчу службу» та про зобовязання відділу державної виконавчої служби застосувати норму Закону України № 1304 та повернути стягувачеві виконавчий лист на вказаній підставі - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в апеляційний суд Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повна ухвала суду складена 26 серпня 2016 року.

Суддя