АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/349/16 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1 та її представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представників - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача Скоморохівська сільська рада про встановлення земельного сервітуту,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року в задовленні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 звернулася в суд із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального права. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що нормальне обслуговування належної їй будівлі неможливе без встановлення сервітуту на земельній ділянці відповідача, при цьому судом не здобуто доказів, що задоволення потреб позивача можливо здійснити яким-небудь іншим способом, ніж як встановити земельний сервітут для обслуговування стіни належної їй житлової будівлі.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представники - ОСОБА_5, ОСОБА_6 не погоджуються із доводами апеляційної скарги, вважають що рішення суду є законним та обгрунтованим.

ОСОБА_1 та її представники апеляційну скаргу підтримали, пославшись на обставини викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що у неї відсутня можливість доступу до стіни належної їй житлової будівлі для її обслуговування та проведення ремонту іншим шляхом, ніж через суміжну земельну ділянку, що належить відповідачці, тому просила суд встановити земельний сервітут стосовно присадибної земельної ділянки, що належить відповідачці у вигляді права проходу через вказану земельну ділянку до належної їй житлової будівлі зі сторони фасаду для здійснення поточного (капітального) ремонту стіни будівлі шириною 1,5 м., починаючи із в'їзду до присадибної земельної ділянки відповідачки та до завершення стіни житлової будівлі позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами не довів необхідності встановлення земельного сервітуту, не обгрунтував для яких цілей необхідне його встановлення, не підтвердив неможливості здійснення своїх прав як власника будинку та суміжної земельної ділянки

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,472 га на території Скоморохівської сільської ради (державний акт від 23.12.1995 року серії НОМЕР_1). Від "Б" до "В" земельна ділянка межує із ділянкою ОСОБА_4 На вказаній земельній ділянці розташований належний ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,337 га для обслуговування і будівництва житлового будинку та ведення підсобного господарства, яка розташована на території Скоморохівської сільської ради (державний акт від 23.12.1995 року серії НОМЕР_2). Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 від "Г" до "А".

Статтею 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно із чч. 2,3 ст.402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї земельної ділянки, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що вона ніколи не чинила позивачці перешкод у проході через належну їй земельну ділянку для здійснення обслуговування стіни будинку. Крім цього, її син та чоловік допомагали ОСОБА_1 штукатурити її фасадну стіну будинку для того, щоб підтримувати її у належному стані. Проте, на даний час між ними виникли неприязні сусідські відносини, що супроводжуються постійними сварками. Тому відповідачка, проживаючи в будинку з чоловіком, маленькими дітьми, заперечує проти того, що ОСОБА_1 чи інші члени її сім'ї без дозволу проходили через належну їй земельну ділянку.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довела, що умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення її потреби щодо обслуговування стіни будинку у інший спосіб, а спосіб здійснення сервітуту є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.І. Сташків