Справа № 0438/1139/2012
Провадження № 2/192/1/16
РІШЕННЯ

Іменем України

"06" квітня 2016 р. смт.Солоне

СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді Трещової Н.М.,

за участю секретаря Папян Д. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - орган опіки і піклування: Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визначення ідеальної частки у спільній квартирі, встановлення порядку користування спільною квартирою, зобов'язання надати доступ та не чинити перешкод у користуванні спільною квартирою, стягнення компенсації зменшення частки у спільній квартирі,

в с т а н о в и в:

Позивач, з урахуванням уточнень від 09 серпня 2012 року, 13 травня 2013 року та 16 грудня 2014 року, звернувся з позовом до відповідачів про визначення ідеальної частки у спільному майні: квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 28/100; про встановлення порядку користування спільною квартирою шляхом виділення йому в особисте користування житлової кімнати 2-3 загальною площею 12,7 кв.м та у спільне користування - 1/3 частки місць загального користування; про зобов'язання відповідачів надати доступ та не чинити перешкод у здійсненні ним користування спірною квартирою; про стягнення із ОСОБА_2 30 469 гривень компенсації за зменшення частки у спільному майні.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зазначена квартира була приватизована позивачем та відповідачами у справі 2001 року на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в рівних частках та належить їм на праві спільної власності в рівних частках: по 1/3, на підставі свідоцтва про право власності від 08 листопада 2011 року.

Рішенням суду від 01 листопада 2011 року його шлюб з ОСОБА_4 розірвано. Їхній повнолітній син ОСОБА_3 в порядку приватизації також є учасником спільної власності на квартиру в рівних частках з рештою співвласників.

Після розірвання шлюбу та фактичного припинення спільного проживання з відповідачами, він не має можливості проживати у спірній квартирі та не досяг з ними домовленості щодо користування спірною квартирою, оскільки поділ квартири між власниками для переобладнання в окремі квартири є технічно неможливим. Просить визначить порядок користування у судовому порядку, відповідно до висновку будівельної експертизи, виділивши йому в особисте користування жилу кімнату № 2-3 площею 12,7 кв.м та залишити у спільному користуванні частину приміщень загального користування. Просить також визначити ідеальну частку у квартирі у розмірі 28/100 та стягнути з відповідачів компенсацію зменшення частки у спільному майні у розмірі 30 469 грн., зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод у користування спірною квартирою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Сторона позивача навела доводи, що позивач не може користуватися спільною квартирою, оскільки з колишньою дружиною - відповідачкою ОСОБА_2 після припинення сімейних стосунків у нього склалися неприязні стосунки, вона перешкоджає йому спілкуватися з дітьми. Він мешкає у іншому населеному пункті, власного житла не має і має намір використовувати кімнатою у спірній квартирі саме для спілкування з дітьми, а відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3, його представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 у судовому засіданні проти позову заперечували з мотивів безпідставності позову та недоведеності позовних вимог.

Сторона відповідачів на обгрунтування своїх заперечень проти позову навела наступні доводи.

Право власності позивача на третину спірної квартири, що набуте в порядку приватизації, відповідачі не заперечували. Пояснили, що вони не чинили позивачеві перешкод у користуванні спільною квартирою і доказів того, що такі перешкоди чинилися, позивач не надав. Позивач після припинення сімейних стосунків, розірвання шлюбу сам обрав для себе інше місце мешкання, виїхав із спірної квартири, знявся з реєстрації, мешкає у селищі Васильківка, уклав шлюб з іншою жінкою. Позивач, як співвласник спірної квартири, не бере участі у її ремонті та утриманні.

На даний час кімнату, яку просить виділити у користування позивач, займають малолітні діти позивача та ОСОБА_2: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Виділення в користування даної кімнати позивачеві, вселення його у спірну квартиру порушує права цих дітей на житло, особисте життя, достатній розвиток особистості

Представник третьої особи - органу опіки і піклування у своєму поясненні у судовому засіданні просила при вирішенні справи врахувати інтереси двох неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що мешкають у спірному будинку.

Таку ж пропозицію зазначено й у листі голови Солонянської райдержадміністрації, як керівника органу опіки і піклування, оголошеному у судовому засіданні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, представника органу опіки та піклування, дослідивши надані сторонами письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 90,4 кв.м, житловою площею 46,7 кв.м, належить на праві спільної власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 в рівних частках.

Даний факт підтверджується належним чином завіреною копією свідоцтва про право власності на житло від 08.11.2001 року (т.1, а.с.46), що видано органом приватизації: Солонянською селищною радою, та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 січня 2012 року (а.с.68, т.1). Цей витяг надано на запит суду у даній цивільній справі органом реєстрації прав власності на нерухоме майно, де зазначено, що спірна квартира належить сторонам у справі на підставі спільної часткової власності у розмірі по 1/3 кожному співвласнику: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.67-70).

Згідно оригіналу технічного паспорту, дослідженому у судовому засіданні 12.03.2015 року (т.2, а.с.70, копія - т.1, а.с.47), квартира АДРЕСА_1 складається з трьох житлових кімнат: 2-3 площею 12,7 кв.м, 2-4 площею 11,4 кв.м, 2-5 площею 22,6 кв.м, та допоміжних приміщень: коридору 2-1 площею 10,2 кв.м, передпокою 2-2 площею 9,3 кв.м, кухні 2-6 площею 16,9 кв.м, ванної кімнати 2-7 площею 4,9 кв.м, туалету 2-8 площею 2,4 кв.м ( план квартири - т.1, а.с.163).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від12.08.2015 року, що набрало законної сили, встановлено, що приватизація спірної квартири здійснена сторонами у даній справі в рівних долях, тому цей факт в силу ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню у даній цивільній справі (а.с.114-120).

Оскільки у вищезазначених документах наявні розбіжності у виді спільної власності: сумісна чи часткова, але зазначено, що частки є рівними, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визначення позивачеві ідеальної частки у спільному майні: спірній квартирі, оскільки це право витікає з його права спільної власності на спірну квартиру. Позивачем у позовній заяві зазначено вимогу про визначення його ідеальної частки як 28/100, і він просить стягнути з позивачів різницю у частках: що йому належить та тією, що фактично виділяється в користування за його позовною вимогою: кімната 2-3 площею 12,7 кв.м. Але із змісту позовних вимог, та виходячи із права позивача на рівну з відповідачами частку у спільній власності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визначення ідеальної частки позивача у спільному майні, що дорівнює 1/3.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Статтею 355 ЦК України визначено поняття та види спільної власності, яка може бути спільною сумісною або спільною частковою. Згідно ч.4 ст.355 ЦПК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Порядок здійснення права спільної часткової власності також врегульовано ЦК України. У ст. 358 ЦК констатується, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №1618/1619-13 від 19 травня 2014 року (т.1, а.с.138-163) убачається, що планування квартири АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, яка розташовується в житловому одноповерховому будинку садибної забудови, технічно не дозволяє влаштувати три окремі ізольовані квартири у відповідності до вимог та норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Загальні положення», а вказане свідчить про те, що розділити квартиру в натурі на три ізольовані квартири неможливо.

Даний висновок підтверджено експертом у судовому засіданні. Експертом також уточнено, що у висновку допущено технічну помилку: вказано площу кумнати № 2-3 як 12,7 та 12,3 кв.м. Екпертом зазначено, що фактична площа цієї кімнати становить 12, 7 кв.м.

Даним висновком передбачено варіант визначення порядку користування квартирою між співвласниками, при цьому дотримання ідеальних часток: по 1/3 кожному із співвласників, є неможливим.

За запропонованим експертизою варіантом можливо визначити порядок користування квартирою між співвласниками з відступом від житлової площі, яка належить на частку у праві власності з незначним переплануванням квартири. При цьому в загальне користування між трьома співвласниками в рівних частинах по 1/3 виділяються коридор, частина передпокою, кухня, ванна, туалет, в загальне користування між ІІ та ІІІ співвласниками в рівних частинах виділяється частина передпокою, першому співвласнику виділяється житлова кімната площею 12,7 кв.м, другому співвласнику - житлова кімната площею 22,6 кв.м, третьому співвласнику - житлова кімната площею 11,4 кв.м.

Запропоновано виконати перепланування - встановити перегородку з дверним прорізом в приміщенні передпокою для влаштування двох приміщень - коридорів, площею 4,6 кв.м (під загальне користування між всіма співвласниками) та площею 4,7 кв.м (під загальне користування між ІІ та ІІІ співвласником по ? частині).

Оскільки позивачем в уточненій позовній заяві заявлені вимоги про визначення порядку користування квартирою за варіантом, визначеним висновком експертизи, що підтверджено ним у судовому засіданні, то суд приймає до уваги висновки судової будівельно-технічної експертизи №1618/1619-13 від 19 травня 2014 року, та з урахуванням зазначеного приходить до висновку, що саме за запропонованим експертизою варіантом необхідно визначити порядок користування між співвласниками належною їм на праві спільної часткової власності спірною квартирою АДРЕСА_1, за яким в загальне користування між трьома співвласниками в рівних частинах по 1/3 виділяються коридор, частина передпокою, кухня, ванна, туалет, а позивачу виділяється житлова кімната площею 12,7 кв.м. Ідеальній частці позивача відповідає і виділення йому згідно висновку експертизи від загальної площі приміщень загального користування 39,0 кв.м площі підсобних приміщень загального користування - 13 кв.м.

При цьому з метою ізоляції зазначених житлових кімнат між користувачами необхідно провести відповідні переобладнання: встановлення перегородки з дверним прорізом в приміщенні передпокою для влаштування двох приміщень - коридорів площею 4,6 кв.м (під загальне користування між всіма співвласниками) та площею 4,7 кв.м (під загальне користування між ІІ та ІІІ співвласником по ? частині).

Таким чином, підлягають задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про виділення йому, як співвласнику спірної квартири, у користування окремої кімнати площею 12,7 кв.м, що наближено до його ідеальної частки : 1/3.

Оскільки спірна квартира є неподільною в зв»язку із технічною неможливістю переобладнання її в окремі ізольовані квартири для кожного із співвласників з дотриманням усіх необхідних будівельних, санітарно-технічних та протипожежних норм, і судом задовольняютьсявимоги позивача про визначення порядку користування спільною квартирою, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів компенсації у різниці вартості належної йому ідеальної частки у спільному майні та вартістю фактично виділеної у користування площі суд не убачає.

Доводи відповідачів про те, що виділення позивачеві у користування кімнати 2-3 порушує права малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10, суд находить неспроможними з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживанням дітей у віці до 14 років є місце проживання її батьків.

Статтею 141 Сімейного кодексу України батьки мають відносно дитини рівні права та обов»язки, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі.

Провадження у справі за позовом матері дітей ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Про захист прав дитину спосіб визнання прав на житло» (т.2, а.с.158) судом не відкрито (т.2, а.с.148).

Користування батьком дітей кімнатою у спільній з матір»ю дітей та їхнім повнолітнім сином ОСОБА_3 спільній квартирі за таких обставин не може визнаватися таким, що порушує права дітей.

Таким чином, позов підлягаю задоволенню в частині визначення порядку користування спільною квартирою та визначення ідеальної частки у зазначеній квартирі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - орган опіки і піклування: Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визначення ідеальної частки у спільній квартирі, встановлення порядку користування спільною квартирою, зобов'язання надати доступ та не чинити перешкод у користуванні спільною квартирою, стягнення компенсації зменшення частки у спільній квартирі, задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 ідеальну частку у спільній частковій власності: квартирі АДРЕСА_1: 1/3.

Визначити наступний порядок користування приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3:

- виділити в користування ОСОБА_1 жилу кімнату № 2-3 площею 12,7 кв.м.

- залишити в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жилу кімнату № 2-5 площею 22,6 кв.м та жилу кімнату 2- площею 11,4 кв.м; частину передпокою 2-2 площею 4,7 кв.м.

- залишити у спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 приміщення: коридор 2-1 площею 10.2 кв. м, частини передпокою 2-2, площею 4,6 кв.м, кухні 2-6 площею 16,9 кв.м, ванну кімнату 2-7 площею 4,9 кв. м, туалет 2-8 площею 2,4 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_1 виконати переобладнання в квартирі АДРЕСА_1: встановити перегородку з дверним прорізом у приміщенні передпокою 2-2 (9,3 кв.м.) для влаштування двох приміщень - коридорів площею 4,6 кв.м. (під загальне користування (3К1) між трьома співвласниками по 1/3 частині), та площею 4,7 кв.м. (під загальне користування (3К2) між ІІ і ІІІ співвласниками по ? частині).

У задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скаргиякщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної силипісля розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий