АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/120/16 Справа № 185/1698/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бабій С. О. Доповідач - Романюк М.М.
02 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :
головуючого Романюк М.М.
суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.
при секретарі Порубай М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Павлоградської міської ради, виконавчого комітету Павлоградської міської ради, 3-я особа: відділ у справах громадянства, імміграції та паспортної реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області про скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 16 лютого 2015 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 23 липня 1979 року він був зареєстрований разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1. У період з 1995 по 2012 роки позивач був неодноразово засуджений та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Під час відбуття покарання, без його відома і згоди, 17 листопада 1995 року позивач був знятий з реєстрації у зазначеній квартирі.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: визнано розпорядження (наказ) органу приватизації виконавчого комітету Павлоградської міської ради № 28134 від 18 серпня 2009 року та свідоцтво про право власності на спірну квартиру недійсними.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог перевірка законності та обґрунтованості рішення проведена в цих межах.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання розпорядження (наказ) органу приватизації та свідоцтва про право власності на спірну квартиру недійсними суд першої інстанції виходив з того, що позивач не втратив право на житло і за ним це право зберігалося протягом всього часу, в тому числі й на момент видачі спірного свідоцтва про право власності.

З даним висновком судова колегія не погоджується з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції позивач був зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_1 з 23 липня 1979 року, знятий з реєстрації як осуджений 17 листопада 1995 року та знову зареєстрований 02 лютого 2012 року.

Згідно ч.1, 2, п.7 ч.3 ст.71 ЖК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках взяття під варту - протягом усього часу перебування під слідством і судом.

Вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 1995 року позивач був засуджений до 6 років позбавлення волі.

Таким чином, оскільки за позивачем зберігалося жиле приміщення понад шість місяців протягом усього часу перебування під слідством і судом (вирок суду від 05 травня 1995 року) по закінченню зазначеного строку, у листопаді 1995 року, його було знято з реєстрації у спірній квартирі.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР, від 12.04.1985, № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Крім того, з матеріалів кримінальної справи № 1-947/05 вбачається, що ОСОБА_3, як під час слідства так і під час розгляду справи судом зазначав, що місцем його проживання є квартира АДРЕСА_2 Під час розслідування та розгляду судом кримінальної справи № 1-345-09 відносно позивача, останній зазначав місце свого проживання АДРЕСА_3. Крім того, з матеріалів кримінальної справи №429/6911/12 вбачається, що відносно ОСОБА_3 був встановлений адміннагляд за місцем проживання: АДРЕСА_4

Зазначені обставини дають підстави дійти до висновку, що після зняття позивача з реєстрації у спірній квартирі у 1995 році, він в ній не проживав без поважних причин та втратив до неї інтерес.

Згідно ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

З урахуванням зазначеного та приймаючи до уваги, що позивачем питання про визнання зняття його з реєстрації незаконним, визнання за ним права користування спірною квартирою не ставилось, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що з 1995 року по 2012 рік, час повторної реєстрації позивача в спірній квартирі, за ним зберігалося право користування квартирою, а тому рішення суду про скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року в оскаржуваній частині - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Павлоградської міської ради, виконавчого комітету Павлоградської міської ради, 3-я особа: відділ у справах громадянства, імміграції та паспортної реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області про скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна