АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6754/16 Справа № 175/1543/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова Тетяни Євгенівна, про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.58-59).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2016 рокувідмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки (а.с.52-55).

Як на підстави апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.58-59).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № DPN0GK00000063, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 86914,43 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.06.2028 року (а.с.6-7). Погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією повинно була здійснюватись щомісяця в період сплати. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки № DNP0GK00000063, згідно умов якого позивачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, загальною площею 51,30 кв.м., житловою площею 28,10 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с.8), що належав ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Орловою Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 1501.

ОСОБА_4 систематично порушувалися вимоги кредитного договору, а саме, не дотримувався графік повернення коштів, наданих їй згідно кредитного договору, та сплати відсотків за користування кредитними коштами, в результаті чого виникла кредитна заборгованість.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Кредитний договір та Договір іпотеки підписано сторонами на добровільних засадах та відповідає їх намірам по безумовному виконанню взятих на себе зобов'язань, позивач при укладенні договорів, була ознайомлена з їх умовами, не заперечувала проти них, та проти наданого їй кредиту в обумовленій договором сумі та валюті, самостійно обрала валюту кредиту та валюту виконання зобов'язання, що підтверджується її особистим підписом і що при укладенні спірних договорів волевиявлення позивача було вільним та відповідало її внутрішній волі.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 203,215,230,627,638,1054 ЦК України, п.7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним", п.п.8,14,16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", судпершої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2в апеляційній скарзі про те, що в момент укладення кредитного договору були порушені її права, вона була введена в оману - безпідставні.

Погодження умов договорів відповідають положенням ч.1 ст. 628 ЦК України про те, що зміст договорів становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В момент вчинення правочину було дотримано вимоги, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України. Позивачка не довела належним чином наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справ.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: