АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2459/16 Справа № 205/7989/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Романюк М.М., Котушенко С.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

04 листопада 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 укладеного договір №б/н від 14.11.2010 року, за умовами якого остання отримала кредит на суму 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% річних на суму залишку заборгованості. Відповідач належним чином зобовязання за договором не виконала, у звязку з чим, станом на 30.09.2015 року, утворилась заборгованість у розмірі 22372,09 грн., яка складається із тіла кредиту у розмірі 14759,40 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 5521,16 грн., пені та комісії у розмірі 550,00 грн., а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина) і 1041,53 грн. (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість на загальну суму 22372,09 грн., а також судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 21972,09 грн., з яких: заборгованість за кредитом 14759,40 грн., заборгованість за відсотками 5521,16 грн., заборгованість за пенею та комісією 400,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1041,35 грн., а також судові витрати в розмірі 1218 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. В останнє судове засідання 01.06.2016 року представник позивача не з»явився, надав заяву про перенесення даного судового засідання через зайнятість в іншому процесі, однак будь-яких відповідних доказів суду не представив. Більше того, колегія враховує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має значний штат юристів, що виконують функції представників у судових засіданнях, тому позивач не позбавлений можливості забезпечити присутність іншого представника у даному судовому засіданні. Отже, судом не встановлено поважних причин неявки представника позивача у судове засідання, тому підстави для оголошення перерви відсутні.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з доведеності позовних вимог та встановлення фактів наявності і розміру заборгованості, однак, з таким висновком погодитись не можна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено та стверджується зібраними у справі доказами, що на підтвердження своїх позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції «анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку» за номером 182367513, в якій зазначено особисту інформацію відповідачки, а саме: прізвище, імя, по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адреса реєстрації, номери засобів зв»язку, інформація про місце роботи тощо.

В анкеті-заяві також зазначається, що, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами «Приватбанку», позичальник просить надати перераховані нижче послуги: платіжна картка «Універсальна», зарплатна картка, картка Gold, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста книжка та ідентифікація з паспортом. Однак, анкета-заява не містить відміток щодо обраних позичальником перелічених банківських послуг.

В анкеті-заяві передбачено зазначення позичальником бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна/Gold», однак відповідна графа не заповнена.

Під текстом анкети-заяви міститься дата оформлення - 14.11.2010 року та особистий підпис клієнта. В графі «картку та пін отримав» - відсутні дані про картку та особистий підпис клієнта.

Викладене вище стверджується копією відповідної анкети-заяви, яка містить підпис працівника банку менеджера ОСОБА_3 та відбитки факсимільного підпису голови правління банку ОСОБА_4 і копії печатки «Приватбанку» (а.с. 7, 152).

Крім того, позивачем надано письмову інформацію про тарифи (а.с. 8), витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (а.с. 10-33).

Згідно п. 1.1.2.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобовязання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.5.5 вказаних умов та правил встановлено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.7.6 представлених Умов та правил, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,0 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил, зокрема, за користування платіжною карткою, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку.

На підтвердження доводів про отримання відповідачкою кредиту у розмірі 16000,00 грн. на підставі договору №б/н від 14.11.2010 року, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості за даним договором через неналежне виконання відповідачкою умов договору, - банком представлено суду розрахунок заборгованості за період з 29.05.2014 року по 30.09.2015 року включно та вказано про наявність заборгованості у загальному розмірі 22372,09 грн., з яких 14759,40 грн. тіло кредиту, 5521,16 заборгованість за відсотками, 550,00 пеня та комісія, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) і 1041,53 грн. (процентна складова). З даного розрахунку вбачається, що станом на 29.05.2014 року банком нараховане сальдо у розмірі 15359,54 грн., яке увійшло до загальної суми боргу, однак розрахунок вказаного сальдо відсутній (а.с. 6).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про безпідставність і недоведеність позову та необхідність скасування оскаржуваного судового рішення, як незаконного і необґрунтованого, зважаючи на наступне.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено факту отримання відповідачкою ОСОБА_2, за кредитним договором без номеру від 14.11.2010 року, кредитних коштів у розмірі 16000,0 грн. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, суду не надані.

Крім того, банком не представлені суду докази на підтвердження факту наявності заборгованості у загальній сумі 22372,09 грн., з яких 14759,40 грн. тіло кредиту, 5521,16 заборгованість за відсотками, 550,00 пеня та комісія, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) та 1041,53 грн. (процентна складова).

Так, в «анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку» за номером 182367513 інформація щодо розміру кредитного ліміту не зазначена взагалі; у представленій апеляційному суду заяві позичальника №DNXRFF14800507 від 14.11.2010 року вказано, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надає ОСОБА_2 кредит у сумі лише 4592,94 грн.

Наданий банком місцевому суду розрахунок заборгованості (а.с. 6) не може бути взятий до уваги у якості доказу, що відповідає вимогам ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки не містить розрахунку боргу за період з часу укладення договору, на який посилається банк, 14.11.2010 року по 29.05.2014 року; у розрахунку лише наявна інформацію про те, що станом на 29.05.2014 року на рахунку відповідачки рахується сальдо у розмірі 15359,54 грн.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник банку не навів розрахунку заборгованості за період 14.11.2010 року по 29.05.2014 року за договором від 14.11.2010 року та не обґрунтував наявність, станом на 29.05.2014 року, на рахунку відповідачки сальдо у розмірі 15359,54 грн., що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Наданий банком апеляційному суду розрахунок заборгованості (а.с. 109 - 110) не може бути взятий до уваги у якості доказу, що відповідає вимогам ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки, в даному розрахунку позивачем зазначено, що він здійснений за кредитним договором №SAMDNWFC2, який було укладено з відповідачкою 29.05.2014 року; правовідносини за таким кредитним договором не є предметом позову, що розглядається.

Також не є належним доказом надана банком суду апеляційної інстанції виписка по особовому рахунку ОСОБА_2 (а.с.111-133), оскільки у виписці зазначено, що вона надана за договором SAMDN5369, правовідносини за яким, згідно змісту позовної заяви, не є предметом даного спору. Крім того, у виписці зазначено «період тран.» та «період пост.» з 05.11.2010 року та з 30.08.2010 року, що суперечить змісту договору б/н, який було укладено з відповідачкою, за твердженням позивача, пізніше - 14.11.2010 року.

Крім того, суду апеляційної інстанції банком було повторно надано згадану вище «анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку» за номером 182367513 та представлено наступні письмові докази (а.с. 150 156):

- копію заяви позичальника №DNXRFF14800507 від 14.11.2010 року, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» надає ОСОБА_2 кредит у сумі 4592,94 грн. на строк 24 місяці, з 14.11.2010 року по 31.11.2012 року включно, на придбання товару; зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у сумі 417,54 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 45,93 грн. У заяві також зазначено, що позичальник доручає банку перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту у сумі 4175,4 грн. на поточний рахунок №6600 в АТ «УкрСиббанк», з призначенням платежу оплата за договором купівлі-продажу №ЗУ-344 від 14.11.2010 року, а в сумі 417,54 грн. на поточний рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», з призначенням платежу сплата єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитно-заставним договором №DNXRFF14800507 від 14.11.2010 року (а.с. 155);

- копію заяви позичальника від 14.11.2010 року, де, зокрема, зазначено, що позичальник ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, а також копію видаткової накладної магазину «Фокстрот» №ЗУ-344 від 14.11.2010 року на придбання ноутбуку на загальну суму 4175,40 грн. (а.с. 136, 137);

- копію довідки про умови кредитування від 14.11.2010 року, згідно якої з ОСОБА_2 було погоджено сукупну вартість кредиту у розмірі 4592,94 грн.;

- копію графіку погашення кредиту за договором від 14.11.2010 року на період з 14.11.2010 року по 13.11.2012 року;

- копію меморіального ордеру від 15.11.2010 року про перерахування позивачем банку одержувача АТ «УкрСиббанк» на рахунок №6600 грошової суми 4175,40 грн. (а.с. 151).

Отже, твердження позивача про отримання відповідачкою за договором б/н від 14.11.2010 року 16000,0 грн. є недоведеними, спростовуються наданими банком вищевказаними письмовими доказами.

Твердження представника банку про те, що відповідачка отримувала за договором від 14.11.2010 року банківську картку, яка періодично перевипускалась та строк дії договору лонгувався з поповненням картрахунку новими сумами кредитного ліміту є недоведеними.

Так, під текстом анкети-заяви міститься дата її оформлення - 14.11.2010 року та особистий підпис клієнта, але в графі «картку та пін отримав» - відсутні будь-які дані про картку та відсутній особистий підпис клієнта.

Представлені банком комп»ютерні роздруківки фотознімків відповідачки з пластиковими картками не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів, оскільки на фотознімках не відображається інформація щодо номеру пластикових карток та на підставі якого саме договору вони видавались (а.с. 157 161).

Надана банком комп»ютерна роздруківка інформації щодо отримання відповідачкою банківських карток також не відповідає вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки банком зазначені дати випуску карток 01.01.1900 року, 18.03.2011 року, 01.01.1900 року та 22.01.2014 року (175 - 178), що суперечить обставинам справи; крім того, кожна з вказаних роздруківок не завірена належним чином, має виправлення і не містить інформації щодо строку дії карток та їх відношення до договору б/н від 14.11.2010 року.

Колегія звертає увагу, що банком не надані докази на підтвердження своїх позовних вимог, клопотання про призначення відповідної судової експертизи не заявлене. Більше того, ухвали апеляційного суду від 01.02.1016 року та від 16.03.2016 року про витребування доказів банком належним чином не виконані, зокрема, суду не надані письмові докази щодо отримання ОСОБА_2 тіла кредиту у розмірі 16000,0 грн., не надані докази отримання ОСОБА_2 банківської картки та строку дії цієї картки, не надано розрахунок заборгованості за період з 14.11.2010 року по 30.09.2015 року включно (із зазначенням окремих розрахунків за комісією та пенею) за кредитним договором №б/н, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 14.11.2010 року. У зв»язку з цим 01.06.2016 року апеляційним судом винесено окрему ухвалу стосовно банку.

За викладених вище обставин суд не приймає до уваги заяву відповідачки від 08.12.2015 року, що була подана до суду першої інстанції, у якій ОСОБА_2 зазначила, що частково визнає позов банку, адже судове засідання місцевим судом у даній справі не проводилось (що стверджується матеріалами справи) та відповідачці не були роз»яснені права і наслідки визнання позову, що стверджується змістом вищевказаної заяви на а.с. 51.

Крім того, колегія приймає до уваги доводи представника апелянта про те, що ОСОБА_2, яка з 15.09.2015 року є інвалідом третьої групи безстроково, написала заяву про часткове визнання позову на вимогу помічника судді, на час написання такої заяви з матеріалами справи знайома не була, копію позовної заяви не отримувала, тому помилялась у предметі позову, адже вважала, що банк пред»явив позов про стягнення заборгованості за іншим кредитним договором. На підтвердження таких доводів представник відповідачки надав апеляційному суду докази наявності між відповідачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» інших договірних правовідносин: копію заяви позичальника №DNXRFF14800507 від 14.11.2010 року про надання кредиту, оформлену ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму кредиту 4592,94 грн.; копію видаткової накладної №ЗУ-344 від 14.11.2010 року на загальну суму 4175,40 грн.; копії квитанцій про сплату на користь банку грошових сум на аркушах справи 181-187; копію заяви позичальника №DNROF214801210 від 21.06.2012 року на отримання кредиту у ПАТ КБ «ПриватБанк» та квитанції до даного договору (а.с. 190, 195, 197-203); копію заяви позичальника №DNROFD14800694 від 23.12.2011 року на отримання кредиту у ПАТ КБ «ПриватБанк»(а.с. 204); копію заяви позичальника №DNAFF514801905, без дати, на отримання кредиту у ПАТ КБ «ПриватБанк»(а.с.212).

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як необґрунтоване та незаконне, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді