УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Мостової Г.І.,Кафідової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа - Уманська районна нотаріальна контора, про визнання недійсними заяви, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акта на право приватної власності на землю та його реєстрації, визнання права на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа - Уманська районна нотаріальна контора, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд:

- визнати недійсною заяву ОСОБА_9 від 02 серпня 2011 року про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 20 червня 2012 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Ящук Д. О., згідно якого спадкоємцем земельної ділянки площею 1,9328 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за заповітом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_8;

- визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності серії НОМЕР_2 від 21 листопада 2012 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2012 року № 1-1655;

- визнати за ОСОБА_6 і ОСОБА_7 право власності по ј частині за кожним на земельну ділянку згідно державного акта на право власності серії НОМЕР_3 від 03 жовтня 2006 року кадастровий номер НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 серпня 2006 року;

- стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сплачений судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 обґрунтували наступним.

Предметом даного спору є земельна ділянка площею 1,9328 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Громівської сільської ради Уманського району Черкаської області (далі - земельна ділянка).

Вказаний об'єкт нерухомого майна належав на праві власності ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Останньою складено заповіт, посвідчений 14 липня 2009 року, у якому спадкоємцями було визначено ОСОБА_9 та ОСОБА_8

ОСОБА_9 на підставі заяви від 02 серпня 2011 року відмовилася від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_8

12 червня 2012 року на користь ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, з урахуванням Ѕ частки, від якої відмовилася ОСОБА_9 Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з спірної земельної ділянки.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (сини) є спадкоємцями за законом померлої матері ОСОБА_9, які прийняли спадщину.

Вважають, що ОСОБА_9, на момент смерті ОСОБА_10, через тривалу та стійку психічну хворобу не здатна була розуміти свої дії та керувати ними, а заява ОСОБА_9 про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_10 не відповідала її внутрішній волі, тому вона підлягає скасуванню.

У зв'язку із недієздатністю, ОСОБА_9 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому позивачі вважають, що їм має належати по ј частині спірної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9

Крім того, позивачі зазначили, що при посвідченні заяви ОСОБА_9 було порушено порядок вчинення нотаріальної дії, порушено форму та зміст нотаріальної дії, а нотаріус у свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказав прізвище спадкодавця ОСОБА_10, а не ОСОБА_10, тобто мова йде про різних осіб, родинних стосунків між якими не встановлено.

Посилаючись на викладене, просили суд задовольнити позов.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсною заяву ОСОБА_9 від 02 серпня 2011 року про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 20 червня 2012 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Ящук Д.О., згідно якого спадкоємцем земельної ділянки площею 1,9328 га за заповітом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_8

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на землю від 21 листопада 2012 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2012 року.

Визнано за ОСОБА_6 і ОСОБА_7 право власності, по ј частині за кожним, на земельну ділянку згідно державного акта на право власності серії від 03 жовтня 2006 року, виданого на ім'я ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 серпня 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сплачений судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2015 року в частині визнання недійсною заяви ОСОБА_9 від 02 серпня 2011 року про відмову від спадщини за заповітом ОСОБА_10 залишено без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зі змісту касаційної скарги не вбачається, що заявники не погоджуються з висновками судів попередніх інстанцій в частині судових рішень про визнання недійсною заяви ОСОБА_9 від 02 серпня 2011 року про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому, за правилами ст. 335 ЦПК України спір у цій частині не є предметом розгляду судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 належала на праві власності ОСОБА_10 (а. с. 14, 50, 51).

14 липня 2009 року ОСОБА_10 склала заповіт яким заповіла земельну ділянку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а. с. 49, зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла (а. с. 43).

ОСОБА_8 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_10 (а. с. 40), а ОСОБА_9 від своєї частини спадщини за законом після померлої тітки ОСОБА_10 відмовилася на користь дочки померлої ОСОБА_8, про що було складено відповідну заяву, яка посвідчена 10 серпня 2011 року секретарем сільської ради (а. с. 40, зворот).

12 червня 2012 року на користь ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається зі спірної земельної ділянки загальною площею 1,9328 га., тобто 100 % (а. с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла (а. с. 10).

Позивачі у справі ОСОБА_6, ОСОБА_7 є спадкоємцями за законом померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 (сини), які прийняли спадщину померлої шляхом подачі 22 жовтня 2013 року відповідних заяв до нотаріальної контори (а. с. 11, 12).

Задовольняючи позовні вимоги в частині: визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене 20 червня 2012 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Ящук Д.О., згідно якого спадкоємцем спірної земельної ділянки площею 1,9328 га за заповітом після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_8; визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на землю від 21 листопада 2012 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2012 року, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювана заява ОСОБА_9 про відмову від спадщини ОСОБА_10 не відповідає вимогам закону щодо порядку, форми та змісту вчинення нотаріальної дії та є такою, що підлягає скасуванню, як наслідок - померла ОСОБА_9 була наділена правами на спадкування частини спірної земельної ділянки після смерті ОСОБА_10 Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 на момент смерті тітки ОСОБА_10 була недієздатною, а тому за правилами ч. 4 ст. 1268 ЦК України є такою що прийняла спадщину померлої тітки.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов висновків, що позов в частині вимог про визнано за ОСОБА_6 і ОСОБА_7 права власності, по ј частині за кожним, на спірну земельну ділянку згідно державного акта на право власності серії від 03 жовтня 2006 року, виданого на ім'я ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 серпня 2006 року, підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції про констатацію факту у мотивувальній частині судового рішення про недієздатність ОСОБА_9 і відповідно про прийняття нею спадщини відповідно до положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України, обґрунтувавши свої доводи наступним.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Отже, для малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також тих, цивільна дієздатність яких обмежена, законодавець робить виняток і незалежно, де і з ким вони проживають і чи подали заяву до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо їх представники від спадщини не відмовилися.

Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

В той же час, визнання особи обмежено дієздатною чи недієздатною проводиться в порядку окремого провадження шляхом подання відповідної заяви, відповідно до ст. ст. 236-241 ЦПК України, а при наявності спору про право у порядку позовного провадження.

Проте, у своїх позовних вимогах позивачі не заявляли вимогу про визнання померлої ОСОБА_9 обмежено дієздатною чи недієздатною, а тому висновок суду першої інстанції про недієздатність ОСОБА_9 виходить за межі позовних вимог позивачів.

Такі посилання апеляційного суду є обґрунтованими і не спростовуються доводами касаційної скарги і наявними у матеріалах справи документами.

Встановивши, що ОСОБА_9 не приймала спадщини після смерті тітки ОСОБА_10, апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків про безпідставність заявлених позовних вимог в рамках даного позову та його обґрунтування щодо визнання недійсними та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8, про недійсність державного акту на право власності на земельну частку ОСОБА_8, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з положеннями ст. ст. 1272, 1296 ЦК України, якими передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається лише спадкоємцям які прийняли спадщину. В даному випадку спадщина померлої ОСОБА_10 прийнята лише ОСОБА_8, а тому відсутні підстави вважати недійсними відповідні свідоцтво та державний акт на землю.

Відмовляючи в позові в частині визнання права власності на спадщину за ОСОБА_6 та ОСОБА_7, апеляційний суд виходив з того, що позивачі не надали докази того, що вони зверталася за отриманням свідоцтва про права на спадщину (спірну земельну ділянку) після смерті ОСОБА_10, але не могли його отримати за підстав, що не залежали від їх волі, а суд не наділений повноваженнями виконувати обов'язки нотаріуса з посвідчення права на спадщину.

Такі висновки апеляційного суду відповідають вимогам ст. ст. 1268, 1269, 1269, 1297 ЦК України і є обґрунтованими.

У зв'язку з наведеним та, враховуючи предмет і підстави позову, наявні у матеріалах справи документи та доводи касаційної скарги, оскаржуване в касаційному порядку судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, а тому, керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова Г.І. Мостова М.І. Наумчук