Справа № 454/169/15 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/783/2305/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника фермерського господарства «ОСОБА_2.» - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом фермерського господарства «ОСОБА_2.» до Львівського окружного адміністративного суду та держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди нанесеної в результаті протиправних дій, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25 червня 2015 року в позові відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник фермерського господарства «ОСОБА_2.» - ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. Окрім того, звертає увагу що в оскаржуваному рішенні має місце порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 червня 2015 року та прийняти нове рішення на підставі якого стягнути в користь фермерського господарства «ОСОБА_2.» з Держави України в особі Державної казначейської служби України в сумі: - 10,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди в результаті протиправних дій судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_1.; - 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди в результаті протиправних дій судді Львівського окружного адміністративного суду Львівської області ОСОБА_1., що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 51-53), про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог фермерського господарства «ОСОБА_2.» районний суд виходив з того, що для настання відповідальності за ч.1 ст. 1176 ЦК України, необхідно, щоб дії суду були визнанні незаконними. Оскільки представник ФГ «ОСОБА_2.» не був засуджений, не притягався до кримінальної або адміністративної відповідальності та заходи передбачені ч.1 ст. 1176 ЦК України до нього судом не застосовувались, а тому підстави для застосування даної норми відсутні.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком, оскільки вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції в частині вимог до Львівського окружного адміністративного суду припустився помилки у застосуванні процесуального закону.

Представник ФГ «ОСОБА_2.» - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути в його користь 500 000 грн. для відшкодування моральної шкоди та 10 грн. 80 коп. матеріальної шкоди спричиненої протиправними діями судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_1

Судом встановлено, що представником ФГ «ОСОБА_2.» в Львівський окружний адміністративний суд було направлено адміністративний позов до голови Вищої Ради ОСОБА_4 ОСОБА_5.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 від 23 червня 2011 року позовну заяву Фермерського господарства «ОСОБА_2.» до Голови Вищої ради юстиції ОСОБА_5 про зобов'язання до вчинення дій - повернуто позивачу.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2012 року апеляційну скаргу фермерського господарства «ОСОБА_2.» задоволено, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2011 року про повернення позовної заяви - скасовано.

Таким чином, зміст позовних вимог позивача зводиться до того, що їх предметом є виключно процесуальні дії суду при здійсненні правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте в даному випадку між позивачем та судом (відповідачем) такі правовідносини не виникають, тому така справа не може бути підсудна судам загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до ст.125 Конституції України в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Отже, чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя та законність та законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень ч. 1 ст. 2, пп. 1, 7, 9 ч. 1 ст. 3, ст. 17, ч. 3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Вищезазанчене роз'яснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Тому розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено. Аналогічного висновку дійшов ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі №6-28768св15 від 25.11.2015 року.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення в частині вимог до Львівського окружного адміністративного суду та закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В частині вирішення судом вимог позивача до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України колегія суддів вважає рішення суду правильним та обґрунтованим, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт спричинення моральної шкоди в порядку ст.ст.11,60 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення в частині вимог до Держави України в особі Державної казначейської служби України, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 310, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника фермерського господарства «ОСОБА_2.» - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 червня 2015 року скасувати в частині вимог фермерського господарства «ОСОБА_2.» до Львівського окружного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди нанесеної в результаті протиправних дій, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська