Справа № 175/5260/14-ц
Провадження № 2/175/51/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 1016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.,

з участю секретаря Рись Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який в березні 2015 року уточнила та просила постановити рішення, яким cтягнути з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1 користь шкоду в розмірі 132891,20 грн., з яких: 101330,00 грн. вартість відновлювального ремонту, 11561,20 грн. втрата товарного вигляду та 20000,00 грн. моральна шкода; покласти на ОСОБА_2 судові витрати, з яких: 803,89 грн. судовий збір за подання позовної заяви та 525,02 грн. судовий збір за подання заяви про збільшення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 13 січня 2014 року близько о 18-35 год., на автошляху «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя», водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser» д.н. AH 7770 CK, рухаючись в напрямку м. Запоріжжя, при зміні руху на вул. Старокойдакську допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_1, який рухався тим же автошляхом в зустрічному напрямку, під керуванням ОСОБА_3 Після зіткнення транспортних засобів автомобіль НОМЕР_1 продовжуючи некерований рух зіткнувся із стоячим на лінії світлофора по вул. Старокойдакській зі сторони аеропорту автомобілем «Audi Q5» д.н. АЕ 8855 AI під керуванням ОСОБА_4 Зазначене ДТП настало внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 16.13 ПДР. Автомобіль «Audi Q5» д.н. АЕ 8855 AI належить на праві приватної власності їй, ОСОБА_1 Внаслідок зазначеної транспортної пригоди її автомобіль отримав технічні пошкодження, через що їй завдано матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди, отриманої ОСОБА_1 внаслідок зазначеної ДТП визначався на підставі висновку експерта від 29.01.2014 року № 01/14. 25 лютого 2015 року автомобіль НОМЕР_2 був відремонтований фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 Вартість відновлювального ремонту склала 101330,00 грн. Станом на дату розгляду справи вартість відновлювального ремонту збільшилася від встановленої у висновку експерта від 29.01.2014 року № 01/14 (48828,23 грн.) на 52501,77 грн. Висновком експерта від 29.01.2014 року № 01/14 також встановлена упущена вигода у вигляді 11561,20 грн. втрати товарного вигляду. Отже, розмір матеріальної шкоди, спричиненої їй, ОСОБА_1 протиправними діями ОСОБА_2, станом на 25 березня 2015 року складає 112891,20 грн., з яких: 101330,00 грн. вартість відновлювального ремонту та 11561,20 грн. втрата товарного вигляду. Окрім цього, просила стягнути моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 20000 грн. Просила позов задовольнити.

Представник позивачки за довіреністю ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Адвокат відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню .

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2014 року близько о 18 год. 35 хв. на автошляху «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» Дніпропетровського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser» державний номерний знак AH 7770 CK, рухаючись в напрямку м. Запоріжжя, при зміні руху на вул. Старокойдакську допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_3, який рухався тим же автошляхом в зустрічному напрямку, під керуванням ОСОБА_3. Після зіткнення транспортних засобів автомобіль НОМЕР_3 продовжуючи некерований рух зіткнувся із стоячим на лінії світлофора по вул. Старокойдакській зі сторони аеропорту автомобілем «Audi Q5» державний номерний знак АЕ 8855 AI під керуванням ОСОБА_4. Зазначена дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 16.13 Правил дорожнього руху.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО 864163 автомобіль «Audi Q5» державний номерний знак АЕ 8855 AI, 2011 року випуску належить ОСОБА_1 (а.с.9), якій внаслідок зазначеної транспортної пригоди було завдано матеріальну шкоду.

Автомобіль «Audi Q5» державний номерний знак АЕ 8855 AI, 2011 року випуску внаслідок транспортної пригоди отримав технічні пошкодження, через що ОСОБА_1 завдано шкоди у розмірі 60389,43 грн., з яких 48828,23 грн. вартість відновлювального ремонту та 11561,20 грн. втрата товарного вигляду, що підтверджується висновком експерта № 01/14 від 29.01.2014 року (а.с.84-98).

За правилом, встановленим у ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивач при визначенні вартості відновлювального ремонту посилається на акт виконаних робіт від 25 лютого 2015 року складений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (а.с.48) за яким було використано матеріалів на суму 95780 грн. та виконано роботи на суму 5550 грн. Тобто вартість відновлювального ремонту склала 101330,00 грн., яка 25 лютого 2015 року була сплачена ОСОБА_1, що підтверджується товарним чеком від 25 лютого 2015 року (а.с.49). Однак, суд критично ставиться до визначеної позивачем, на підставі акту виконаних робіт від 25 лютого 2015 року, суми відновлювального ремонту, з огляду на наступне.

Факт настання дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з якою автомобіль «Audi Q5» державний номерний знак АЕ 8855 AI отримав механічні ушкодження (ушкодження бамперу, деяких внутрішніх механізмів, лівої фори та ін.), мала місце 13 січня 2014 року, однак ремонт позивач виконав через рік після скоєння ДТП. Тому при визначенні реального розміру матеріальної шкоди, суд бере до уваги суми відновлювального ремонту та матеріальних збитків зазначені в висновку судового експерта № 01/14 від 20 січня 2014 року, який має відповідну кваліфікацію, попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо недостовірного висновку, виконання експертом низку інших прав та обовязків передбачених Законом України «Про судову експертизу».

У відповідності із роз'ясненням застосування даної норми, наведеному у п. 14 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Розмір матеріальної шкоди, отриманої ОСОБА_1 внаслідок зазначеної ДТП, на підставі висновку експерта від 20 січня 2014 року №01/14 складеного в рамках кримінального провадження № 0000100, склав 48828,23 грн. Окрім цього, як вбачається з вищевказаного висновку експерта вартість втрати товарної вартості автомобіля НОМЕР_4 складає 11561 грн. 20 коп. Отже, розмір матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 протиправними діями ОСОБА_2 та яку слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 складає 60389,43 грн., з яких: 48828,23 грн. вартість відновлювального ремонту та 11561,20 грн. вартість втрати товарного вигляду.

Також адвокатом відповідача заявлено про обовязок суду передати замінені деталі, які було використано при ремонті автомобіля. При цьому адвокат відповідача посилався на п. 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Дійсно, в п. 14 цієї постанови зазначено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Проте, в п. 14 постанови викладено загальний порядок визначення та стягнення шкоди, завданої пошкодженням майна. В той же час, вищезазначена постанова містить пункт 15, який регулює відносини саме з приводу відшкодування шкоди за пошкодження транспортного засобу, що не може використовуватися за призначенням.

Відповідно до п. 15 постанови в разі, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Жодного обовязку потерпілого передавати заподіювачу шкоди замінені деталі, які було використано при ремонті автомобіля, ні пунктах 14 та 15 постанови Пленуму, ні ст. 30 Закону не містять.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 20000 грн., то вони підлягають часткову задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом частин 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року - при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Пунктами 3,4 вищевказаної Постанови передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини.

Згідно роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 зазнала моральних страждань, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки та глибину її душевних страждань, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути пропорційно задоволених вимог судовий збір в сумі 847 грн. 49 коп., з яких 603,89 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальних збитків: 48828 грн. 23 коп. - вартість відновлювального ремонту, 11561 грн. 20 коп. - вартість втрати товарного вигляду, моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судовий збір у розмірі 847 грн. 49 коп., а всього стягнути 63236 грн. 92 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Озерянська Ж.М.