Справа № 445/625/15 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/2464/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Богонюка М.Я. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 і ОСОБА_4 представників позивача ОСОБА_5;

ОСОБА_6 представника ПАТ КБ „ПриватБанк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (в подальшому „Банк), в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд усунути позивачу перешкоди в користуванні платіжною карткою MasterCard platinum №177477 шляхом стягнення з Банку на користь позивача коштів в сумі 149 603 грн. 59 коп.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що позивачу у Банку було відкрито картковий рахунок, який обслуговується карткою № 177477, на якому знаходяться власні кошти позивача в сумі 149 603 грн. 59 коп. З 17 січня 2015 року позивач не може отримати належні йому кошти, що знаходяться на платіжній картці, оскільки Банком було накладено обмеження щодо здійснення видаткових операцій.

На звернення позивача щодо зясування причин обмеження видаткових операцій по картковому рахунку, ОСОБА_7 пояснив, що у випадку, якщо валюта операції відрізняється від валюти картрахунку, сума операції конвертується у валюту картрахунку за обмінним курсом Банку, що діє на дату проведення операції. Однак, внаслідок технологічного збою в системі, який мав місце під час проведення операцій, остання проводилася за значно заниженим курсом, внаслідок чого виникла дебіторська заборгованість, яку клієнт зобовязується погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення

11 лютого 2015 року позивач повторно звернувся до Банку з заявою надати йому інформацію щодо підстав виникнення заборгованості у розмірі 148 830,50 грн. та детальний розрахунок такої заборгованості, а також про причин блокування видаткових операцій по картці, однак відповіді на цю заяву він не отримав (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

ОСОБА_7 усунути перешкоди щодо користування ОСОБА_5 власними грошовими коштами, що знаходяться на поточному рахунку та обслуговуються MasterCard platinum № 177477, який відкрито ПАТ КБ ПриватБанк» шляхом стягнення коштів в сумі 149 603 грн. 59 коп.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 137-140).

Дане рішення оскаржив ОСОБА_7.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд неправомірно не застосував до спірних правовідносин п.п. 1.1.2.5, 1.1.2.9, 1.1.3.2.1 Договору про надання банківських послуг від 28.02.2014року, ст.ст. 204, 626, 634, 638 ЦК України, ст.ст. 14.8, 14.13, 28, 28.2, 28.5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункт 12 розділу УІ «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» постанови НБУ від 05.11.2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Стверджує, що суд першої інстанції не прийняв у якості доказу поданий Банком розрахунок заборгованості від 28.02.2014 року, однак в оскаржуваному рішенні зазначив, що відповідачем не було подано до суду жодного доказу наявності у позивача заборгованості (а.с. 145-148).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представників позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

За змістом частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

По версії Банку, заборгованість позивача перед Банком виникнула у період з 16 по 28 грудня 2014 року, результатом чого і було блокування коштів позивача, які знаходились на його платіжній картці MasterCard platinum № 177477 в сумі 149 603 грн. 59 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 22 січня 2015 року та 11 лютого 2015 року у письмовій формі звертався до Банку з приводу надання йому письмових пояснень з приводу виникнення вище згаданої заборгованості (по версії Банку), розміру цієї заборгованості та його розрахунку (а.с. 8, 10-11).

У відповіді Банку від 02.02.2015 року на звернення позивача міститься посилання на те, що „внаслідок технологічного сбою в системі, який мав місце під час проведення операцій (за змістом таких, як оплата товарів і послуг, зняття готівки у валюті за гривневими картками) курс було відображено некоректно, а саме: при встановленому комерційному курсі для валютно-обмінних операцій по карткам, операція фактично проводилась за курсом значно занижченним, а також на те, що відповідно до п. 1.1.2.1.11 Умов та правил, у разі виникнення заборгованості власника по картрахунку „в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання ... Клієнт зобовязується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення (а.с. 9).

В той же час, у вище згаданій відповіді Банку на звернення позивача не наведено будь-яких даних про розмір заборгованості та його розрахунку, а відтак протягом півтора місяця після виникнення цієї заборгованості (по версії Банку) останній так і не повідомив позивача про те, у якому саме розмірі позивач (як Клієнт) „зобовязаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення для того, щоб його кошти на платіжній картці MasterCard platinum № 177477 (або хоча б їх частину, яка перевищує розмір заборгованості) було розблоковано, хоча за наведених обставин саме на ОСОБА_7 покладається обовязок доведення наявності такої заборгованості та її розміру.

Статтею 123 ЦПК України встановлено, що відповідач має право предявити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті (ч.1), який приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (ч.2).

Після відкриття судом провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Банку останній не скористався своїм право та не предявив зустрічний позов до ОСОБА_5 з приводу ніби-то наявної заборгованості перед Банком: будь-яких пояснень з цього приводу Банком до суду подано не було.

За змістом ст. 128 ЦПК України, відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову.

Як вбачається з Заперечень на позов, поданих Банком до суду лише 11.09.2015 року (через 5-ть місяців після подачі до суду позову ОСОБА_5В.), суть цих Заперечень ... полягає у тому, що позивач обрав спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, який не передбачений чинним законодавством. При цьому згадані Заперечення ... не містять доводів про наявність у позивача заборгованості перед Банком, розмір цієї заборгованості та його розрахунку (а.с. 72).

За вище наведених обставин в їх сукупності, а саме: відсутності зустрічного позову Банку до ОСОБА_5 з приводу ніби-то наявної заборгованості перед Банком, а відтак - відсутності будь-яких доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, щодо наявності у позивача заборгованості, яка ніби-то виникла внаслідок конвертації валюти за неправильним (заниженим) курсом, та розміру цієї заборгованості, у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для визнання дій Банку по блокуванню коштів позивача, які знаходились на його платіжній картці MasterCard platinum № 177477 в сумі 149 603 грн. 59 коп., правомірними, оскільки лише визнання таких дій Банку правомірними могло бути правовою підставою для відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити та залишити рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: