Єдиний унікальний номер 242/213/16-ц Номер провадження 22-ц/775/671/2016
Категорія 59 Головуючий у 1 інстанції Кротінов В.О.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Кішкіної І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «Селидіввугілля» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля», про визнання неправомірними дій та зобов'язання забезпечити безоплатним вугіллям на побутові потреби,

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2016 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля», про визнання неправомірними дій та зобов'язання забезпечити безоплатним вугіллям на побутові потреби - задоволений.

Визнано неправомірними дії відокремленого підрозділу «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» щодо відмови ОСОБА_1 в отриманні вугілля на побутові потреби за 2015 року.

Зобов'язано відокремлений підрозділ «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» забезпечити ОСОБА_1 безоплатним вугіллям на побутові потреби за 2015 року у кількості 5,9 т. належної якості відповідно до умов колективного договору. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав:

- висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію 19 вересня 1996 року з підприємства відповідача є помилковим, оскільки не враховано те, що позивачу була призначена пенсія з 01 січня 1991 року, тому саме з цього часу позивач вийшов на пенсію (став пенсіонером) працюючи на іншому вугільному підприємстві,

- суд першої інстанції стягнув судові витрати з відповідача, але цей висновок є помилковим, оскільки предметом розгляду по справі є трудовий спір з приводу забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби, а відповідно до діючого законодавства за такими позовами сплата судового збору не передбачена.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать телефонограми у матеріалах справи, які зареєстровані у журналі телефонограм за №№2334, 2335 (а.с.93-94).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено.

25 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля», про визнання неправомірними дій та зобов'язання забезпечити безоплатним вугіллям на побутові потреби, посилаючись на те, що тривалий час працював на підприємстві вугільної промисловості, а саме з 23 травня 1962 року по 19 вересня 1996 року на шахті «Селидівська» ДП «Селидіввугілля».

З початку трудової діяльності працював на шахті «Селидівська Південна», яка була перейменована в шахту «Селидівська» комбінату «Красноармійськвугілля», потім було організоване Селидівське виробниче об'єднання по добуванню вугілля «Селидіввугілля».

В подальшому шахта «Селидівська» була приєднана до шахти «Україна» та організовано шахтоуправління «Україна».

19 вересня 1996 року звільнений з шахтоуправління «Україна» по ст..38 КзПП України за власним бажанням на пенсію за віком.

Стаж трудової діяльності позивача на підземних роботах по видобутку вугілля складає більше 10 років. До 2012 року він користувався правом на отримання безоплатного побутового вугілля та забезпечувався відповідачем згідно діючих норм як пенсіонера шахти і вугільної промисловості. З метою реалізації права на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби на 2015 рік він з письмовою заявою звернувся до керівництва ВП «Шахта «Україна», але 11 грудня 2015 року адміністрація відмовила посилаючись на п.12.10 Міжгалузевої угоди мотивуючи тим, що забезпечення вугіллям має проводити те підприємство з якого він вийшов на пенсію.

Пенсія була призначена на пільгових умовах 01 січня 1991 року коли він працював на шахті «Селидівська». 19 вересня 1996 року він вийшов на пенсію відповідно до ст..38 КзПП України з шахтоуправління «Україна» ДП «Селидіввугілля».

Позивач вважає, що правонаступником шахти «Селидівська», яка знаходилась у складі виробничого об'єднання по добуванню вугілля «Селидіввугілля», є ДП «Селидівугілля».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати неправомірними дії відокремленого підрозділу «Шахта» «Україна» ДП «Селидівугілля» про відмову на отримання вугілля на побутові потреби за 2015 рік та зобов'язати забезпечити відповідача забезпечити безоплатним вугіллям на побутові потреби за 2015 рік у кількості 5,9 т. належної якості відповідно до умов колективного договору (а.с.2-4).

Згідно записів із трудової книжки, позивач ОСОБА_1 з 23 травня 1962 року був прийнятий на роботу на шахту «Селидівська Південна» треста «Селидіввугілля» на посаду учня прохідника підземного, потім 02 квітня 1963 року був переведений прохідником підземним.

01 жовтня 1972 року шахта «Селидівська Південна» перейменована в шахту «Селидівська» комбінату «Красноармійськвугілля».

01 лютого 1981 року було організоване Селидівське виробниче об'єднання по добуванню вугілля «Селидіввугілля».

08 грудня 1992 року він був переведений гірничим 2 розряду на поверхню на ділянку підготовчих робіт.

01 квітня 1995 року у зв'язку з приєднанням шахти «Селидівська» до шахти «Україна» організовано шахтоуправління «Україна».

27 липня 1995 року був переведений учнем гірничого по ремонту гірничих виробіток, з 22 вересня 1995 року переведений підземним гірничим.

19 вересня 1996 року звільнений з шахтоуправління «Україна» за ст.38 КзПП України за власним бажанням на пенсію за віком (а.с.5-7,90).

Зі змісту пенсійного посвідчення виданого позивачу ОСОБА_1, вбачається, що пенсія призначена з 01 січня 1991 року (а.с.16).

З довідки комунального підприємства «Імпульс м. Українська» Селидівської міської ради вбачається, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1, будинок не отримує послуг за централізованого опалення, квартира має автономне опалення на твердому паливі (а.с.8).

Згідно довідки Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації, позивач ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, не є абонентом підприємства та індивідуальним газовим опаленням не користується (а.с.10).

Листом відокремленого підрозділу «Шахта «Україна» від 11 грудня 2015 року № 5-1834 позивачу відмовлено у безоплатному наданні вугілля, відповідно до положень п.12.10 Міжгалузевої угоди, особи, які мають право на безоплатне побутове паливо забезпечуються вугіллям не за останнім місцем роботи, а тим підприємством з якого вони вийшли на пенсію (придбали статус пенсіонера), таким підприємством була шахта «Селидівська». Відповідно до ст.48 Гірничого закону України, після ліквідації гірничого підприємства забезпечення вугіллям здійснюється правонаступником підприємства, яким є Управління праці та соціального захисту населення (а.с.11).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги обґрунтовано виходив з того, що позивач працював у вугільній галузі на посаді пов'язаній з підземними роботами, на підприємстві відповідача, та відповідно до вимог статей 43 і 44, 48 Гірничого закону України та пункту 12.10 «Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості» має право на безкоштовне отримання вугілля на побутові потреби.

Згідно ст. 2 Гірничого Закону України, дія цього Закону поширюється на правовідносини у сфері діяльності гірничих підприємств, установ, організацій, гірничих об'єктів (далі - гірничі підприємства), що займаються розвідкою, розробкою, видобутком та переробкою корисних копалин і веденням гірничих робіт, будівництвом, ліквідацією або консервацією гірничих підприємств, науково-дослідною роботою, ліквідацією аварій у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, а також підприємства, установи, організації, громадян України, іноземних юридичних та фізичних осіб, осіб без громадянства.

Відповідно до абзацу третього частини сьомої статті 43 цього закону підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, зокрема, пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов'язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок.

Право на отримання побутового вугілля передбачено п. 12.10 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001 року.

Підпункт 12.10.3 цієї Угоди передбачає, що безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру. Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня, станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше, складаються додаткові списки.

Безоплатне забезпечення вугіллям поширюється на пенсіонерів, що живуть в Україні, незалежно від того, з якого Підприємства вугільної промисловості України вони вийшли на пенсію, якщо вони відпрацювали в галузі: - на підземних роботах чоловіки не менше 10 років, жінки - 7,5 років; - на роботах, пов'язаних з підземними умовами, чоловіки - не менше 15 років, жінки - 12,5 років; - на роботах у технологічному ланцюжку і на поверхні діючих і тих, що будуються, шахт, розрізів, збагачувальних і брикетних фабриках, в шахтовуглебудівельних підприємствах чоловіки не менше 20 років, жінки - 15 років. Ця категорія осіб забезпечується побутовим вугіллям тим Підприємством, з якого вони вийшли на пенсію. На підприємствах, що ліквідуються, забезпечення працівників побутовим паливом здійснюється за рахунок бюджетних коштів. (пп. 12.10.7, 12.10.8 Угоди)

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідно до п.1 наказу №36 від 28 березня 1995 року Селидівського виробничого об'єднання з видобутку вугілля Міністерства вугільної промисловості України, за згодою з Мінвуглепромом України з 01 квітня 1995 року приєднати шахту «Селидівську» до шахти «Україна» та створити на базі шахтоуправління «Україна» з технічними одиницями шахти «Селидівська» та «Україна» (а.с.70-72).

Відповідно до п.п. «и» п.12.3.1 колективного договору відокремленого підрозділу «Шахта «Україна» за 2011 - 2017 роки, право на безоплатне забезпечення паливом на побутові потреби працівників і пенсіонерів підприємства мають пенсіонери шахти «Селидівська», які продовжували працювати після створення у 1995 році шахтоуправління «Україна» і звільнених з ВП «Шахти «Україна» у зв'язку з виходом на пенсію за віком (а.с.30).

Позивачу ОСОБА_1 пенсія була призначена з 01 січня 1991 року, але з 19 вересня 1996 року він був звільнений з шахтоуправління «Україна» за ст.38 КзПП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком (а.с.5-7,90).

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, вбачається, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачу ОСОБА_1 пенсія призначена з 01 січня 1991 року,на цей час він безперервно працював на підприємстві з 1972 року по 1996 рік та був звільнений у 1996 році за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що дає йому право на отримання вугілля відповідно до ст. 43 Гірничого Закону та п. 12.10 Галузевої Угоди між Міністерством палива та енергетики України і Всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України.

Довід апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію 19 вересня 1996 року з підприємства відповідача є помилковим, оскільки не враховано те, що позивачу була призначена пенсія з 01 січня 1991 року, тому саме з цього часу позивач вийшов на пенсію (став пенсіонером) працюючи на іншому вугільному підприємстві, є необґрунтованим, оскільки спростовуються матеріалами справи.

З трудової книжки вбачається, позивач ОСОБА_1, звільнився з шахтоуправління «Україна» 19 вересня 1996 року на підставі ст.38 КзПП України у зв'язку з переходом на пенсію, він є пенсіонером, який пропрацював на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, має підземний стаж більше ніж 10 років та проживає у будинку з пічним опаленням, тобто є правові підстави на безоплатне надання йому вугілля на побутові потреби, а також це визначено у колективному договорі ВП «Україна».

Що стосується доводу апеляційної скарги, що суд першої інстанції стягнув помилково судові витрати з відповідача на користь позивача, оскільки предметом розгляду по справі є трудовий спір з приводу забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби, а відповідно до діючого законодавства за такими позовами сплата судового збору не передбачена, є безпідставним, оскільки не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Селидіввугілля» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: