У х в а л а

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, та остаточно просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 50 633 грн 48 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 лютого 2011 року він передав відповідачу 2 200,00 доларів США в якості авансового платежу за надання в оренду пляжу в с. Залізний Порт, проте оскільки договір оренди не був укладений, позивач просив стягнути з відповідача зазначені кошти у грошовому еквіваленті станом на 03 листопада 2015 року.

Крім того, позивач зазначав, що відповідач не є власником земельної ділянки, а також товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморський берег ЛТД» (далі - ТОВ «Чорноморський берег ЛТД»), співзасновником якого є відповідач, ніякого відношення до земельної ділянки не має, у зв'язку із чим позивач просив задовольнити позов на підставі ст. 1212 ЦК України та зобов'язати відповідача повернути гроші як безпідставно набуте майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 50 633 грн 48 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено, рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду, оскільки в розписці не передбачено строк виконання зобов'язання по укладенню договору оренди чи повернення грошової суми до певного періоду, а також вважаючи, що набуття відповідачем грошових коштів відбулося без достатньої правової підстави, дійшов висновку, що вони підлягають поверненню у сумі 50 633 грн 48 коп., виходячи з еквіваленту 2 200,00 доларів США.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до розписки від 22 лютого 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 отримали від ОСОБА_3 2 200,00 доларів США (17 500 грн) в якості авансу за оренду пляжу від ТОВ «Чорноморський берег ЛТД» за сезон 2011 року (а. с. 3).

23 грудня 2010 року між ТОВ «Чорноморський берег ЛТД» та ОСОБА_3 і ОСОБА_8 було укладено угоду про співробітництво та організацію взаємовідносин № 23/12, предметом якої є співробітництво сторін щодо організації раціонального використання та забезпечення безпечного санітарно-епідемічного стану земельної ділянки рекреаційного призначення, що розміщена на узбережжі Чорного моря від початку бази відпочинку «Примор'є» до бази відпочинку «Прибій» в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області (а. с. 17).

У липні 2015 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів у розмірі 2 200,00 доларів США з підстав неукладення договору оренди земельної ділянки (а. с. 4).

Оскільки договору оренди пляжу укладено не було і відповідач та ТОВ «Чорноморський берег ЛТД» не є власниками земельної ділянки, позивач вважав, що ОСОБА_4 повинен повернути йому безпідставно набуті кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій надали належну оцінку обставинам справи про те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти згідно з розпискою у сумі 2 200,00 доларів США, однак договір оренди пляжу не було укладено, а також належним чином оцінили угоду про співробітництво та організацію взаємовідносин від 23 грудня 2010 року, укладену майже за два місяці до укладення розписки, дійшовши обґрунтованого висновку, що останній повинен повернути набуті ним без відповідної правової підстави грошові кошти, як передбачено ст. 1212 ЦК України.

При цьому суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, оскільки розписка про отримання від позивача 2 200 доларів США містить посилання на те, що ця сума є лише авансом за оренду пляжу і не містить інших вказівок на будь-які строки, в тому числі і на строки виплати остаточної суми за оренду.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що відповідач повинен повернути позивачу безпідставно набуті гроші у розмірі 50 633 грн, що еквівалентно 2 200,00 доларів США за курсом станом на 03 листопада 2015 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк