Справа № 192/1363/16-ц
Провадження № 2/192/179/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" квітня 2016 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого - судді Омелюх В.М.
за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач з урахуванням уточнень від 23 березня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло належить жилий будинок №7 по вул.Садовій в селі Тихе Солонянського району Дніпропетровської області.
13 березня 2008 року в даному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який з вересня 2014 року і до теперішнього часу в належному йому на праві власності домоволодінні не проживав і не проживає без поважних причин, при цьому за вказаний період не робив жодних спроб проживати у ньому.
Оскільки відповідач не проживає у зазначеному жилому будинку без поважних причин більше року, не користується ним, просив визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в жилому будинку порушує його права як власника користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а добровільно припинити свою реєстрацію в жилому приміщенні він не бажає, у звязку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Прохав визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у належному йому на праві власності жилому будинку.
Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.37,41,42), у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність, оскільки інтереси позивача у судовому засіданні представляє його представник - адвокат ОСОБА_5 з усіма повноваженнями сторони у справі згідно договору на представництво інтересів від 22 березня 2016 року (а.с.32-34).
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в 2008 році у належному позивачеві на праві власності житловому будинку зі згоди власника як член сімї позивача, оскільки на день проведення такої реєстрації був чоловіком його доньки, тобто його зятем. З вересня 2014 року і по даний час відповідач не проживав і не проживає у будинку позивача, жодного разу не намагався там проживати, донька позивача та відповідач припинили сімейно-шлюбні стосунки між собою. В 2015 році позивач звертався до відповідача з проханням припинити реєстрацію свого місця проживання у належному йому на праві власності будинку, але відповідач цього добровільно не зробив, а потім перестав відповідати на його дзвінки. Реєстрація відповідача в належному позивачу жилому будинку порушує його права як власника на користування та розпорядження своєю власністю створює для нього негативні наслідки, оскільки він змушений оплачувати комунальні послуги з урахування у складі його сімї відповідача, а при оформленні соціальних виплат та субсидій від нього вимагають відомості про його доходи. Так як відповідач не проживає в жилому будинку більше року без поважних причин, то вважала, що він втратив право на користування жилим приміщенням в належному позивачеві на праві власності жилому будинку, тому необхідно в судовому порядку визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки від добровільного припинення своєї реєстрації останній ухиляється.
Відповідач ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України судової повістки за місцем його проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, звідки повернулась з відміткою «за зазначеною адресою не проживає (а.с.15,19,38,47-48), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, а також не подав як заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, так і не повідомив про зміну місця проживання, у звязку з чим суд за згодою представника позивача ухвалив відповідно до положень ст.224 ЦПК України розглядати справу у його відсутність в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах.
Представник третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.39,44), в судове засідання не з'явився, Згідно листа (а.с.45,46) прохали розглядати справу за відсутності їх представника, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він є сусідом позивача ОСОБА_1, який проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 в належному йому на праві власності жилому будинку №7 по вул.Садовій в с.Тихе Солонянського району. Відповідача ОСОБА_2, який був чоловіком доньки позивача ОСОБА_1, він не бачив з вересня 2014 року, а до цього останній декілька разів приїздив до позивача в гості. ОСОБА_2 в будинку позивача не проживав і не проживає на даний час. За участю депутата сільської ради, його(свідка) та свідка ОСОБА_9 було складено акт про не проживання відповідача, який підписано ним та іншими особами особисто, при цьому вони оглядали будинок і не виявили в ньому будь-яких речей відповідача.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що згідно виданого 23 листопада 1999 року Олександропільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області свідоцтва про право власності на житловий будинок позивачеві ОСОБА_1 належить на праві приватно власності житловий будинок №7 по вл.Садовій в селі Тихе Солонянського району Дніпропетровської області (а.с. 7), а його право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку Солонянським підприємством по технічній інвентаризації «Абріс» 24 листопада 1999 року за реєстровим №20/22 в реєстровій книзі №1, що також підтверджується і технічним паспортом на зазначене домоволодіння від 17 листопада 1999 року (а.с.8-9).
Згідно складеного 26 лютого 2016 року за участю депутата Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_10, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8 акту обстеження помешкання ОСОБА_11 (а.с.16) ОСОБА_2 в домоволодінні №7 по вул.Садовій в селі Тихе Солонянського району Дніпропетровської області не проживає з вересня 2014 року, що підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_8, за участю якого було складено акт обстеження помешкання.
Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік.
Відповідач ОСОБА_2, який був зареєстрований в жилому приміщенні жилого будинку №7 по вулиці Садовій в селі Тихе Солонянського району Дніпропетровської області як член сімї позивача без поважних причин з вересня 2014 року, тобто понад рік не проживає у належному позивачеві на праві власності житловому приміщення, вибувши на інше місце проживання, яке позивачеві невідоме, але своєї реєстрації в ньому не припинив, що порушує права позивача як власника на володіння, користування і розпорядження належним йому нерухомим майном.
Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідач відсутній за місцем проживання без поважних причин понад один рік, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового будинку, в якому не з'являється і не користується ним з вересня 2014 року, у звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Крім цього, відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 Житлового кодексу України, ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в належному на праві приватної власності ОСОБА_1 житловому будинку №7 по вулиці Садовій в селі Тихе Солонянського району Дніпропетровської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, а строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: суддя