АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7167/16 Справа № 206/2414/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся (Колодяжна) Н.Є.
Категорія 19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_2 - про стягнення заборгованості, розірвання договору,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради просить частково скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року, а саме, в частині відмови суду у вимогах про розірвання договору, - посилаючись на порушення судом матеріального закону.

Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає, що рішення в оскарженій частині повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що між сторонами укладено договір про надання послуг від 27.06.2008 року, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання по утриманню відповідача у пансіонаті, а відповідач зобовязався вносити за це відповідну плату, яка складає 1221,72 грн. за один місяць утримання до кожного 5 числа місяця з передбаченим відповідно до п. 3.2 Договору правом на надання остаточного розрахунку відповідно до фактичної вартості наданих послуг.

Під час розгляду справи райсуд встановив, що після стягнення судом за попереднім рішенням з відповідача заборгованості за період з 01.03.2013р. по 31.03.2015р. в розмірі 74590,93 грн., останній продовжує проживати у пансіонаті та не здійснює оплату за своє утримання, у звязку з чим виникла заборгованість за період з 01.04.2015р. по 18.02.2016р. у розмірі 36427,39 грн., яка, за висновком суду, підтверджена розрахунком, наданим до матеріалів справи.

Враховуючи вказане, а також те, що відповідач не оспорює факт виниклої перед позивачем заборгованості за оплату послуг, на підставі вимог ст. 526, 530, 903 ЦК України, райсуд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 36427,39 грн..

У даній частині рішення не оскаржене жодною із сторін, хоча апеляційним судом відповідачеві надавалась така можливість, а тому ця частина рішення зазначеним судом не переглядається згідно вимог цивільно-процесуального закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору, райсуд обгрунтовано виходив з правил Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці (далі Типове положення), укладеного Договору, Статуту пансіонату.

Згідно п.п. 1.1, п.п. 2.1, 3.1 Типового положення, будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування;

основним завданням геріатричного пансіонату є забезпечення належних умов для проживання, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги громадянам похилого віку та інвалідам, які потребують стороннього догляду і допомоги;

до геріатричного пансіонату приймаються на державне утримання особи похилого віку, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи, старші 18 років, які за станом здоровя потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у закладі та які не мають працездатних родичів, зобовязаних їх утримувати за законом.

Аналогічні норми містить Статут КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат».

Відповідач в 2008 році потрапив до геріатричного пансіонату за державною путівкою, оскільки є особою похилого віку, інвалідом 2 групи, за станом здоровя потребує стороннього догляду, медичної допомоги, не має працездатних родичів та житла. А тому райсуд враховував, що розірвання договору призведе до втрати відповідачем життєво необхідних послуг.

Згідно ч. 2 ст. 598 ЦК України, припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Суд також врахував, що згоди обох сторін на розірвання договору немає. А посилання позивача на умови договору, які дають право на розірвання договору, вірно не прийняв до уваги, оскільки несплата відповідачем послуг у добровільному порядку компенсується за рахунок стягнутих судовими рішеннями сум, які в порядку виконання рішень підлягають стягненню з відповідача.

На підставі наведеного не можуть бути визнані обґрунтованими доводи скарги про те, що відповідач весь час мешкання у пансіонаті утримується за рахунок бюджетних коштів та коштів спецфонду. Судом апеляційної інстанції перевірені усі доводи скарги та визнані такими, що не впливають на законність рішення в оскарженій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3