АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1130/2016 Головуючий в І інстанції: Ус О.В.
Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року квітня місяця 21 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

Секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 03 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про визнання незаконною відмови в прийнятті на роботу та зобовязання до укладення трудового договору, відшкодування втрати частки заробітку,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про визнання незаконною відмови в прийнятті на роботу та зобовязання до укладення трудового договору, відшкодування втрати частки заробітку, зазначаючи, що з 2000 року він працював на посаді стивідора ДП «ХМТП», у 2007 році переведений на посаду інженера технолога 2-ї категорії вантажного району ДП «ХМТП» і в тому ж році знову переведений на посаду стивідора вантажного району. Внаслідок хвороби та інвалідності 3-ї групи ОСОБА_2 переведений на посаду підсобного робітника. У2015 році позивач вилікувався та отримав консультативний висновок СМЕ про те, що здоровий, після чого був двічі переведений на посаду стивідора замість працівників, які були у відпустці. У жовтні 2015 року позивач пішов у відпустку та був переведений на посаду гардеробника на період хвороби ОСОБА_3, який займає посаду гардеробника у ДП «ХМТП». 15.10.2015 року ОСОБА_2 звернувся із письмовою заявою до керівництва ДП «ХМТП» про переведення його на посаду стивідора, але у прийнятті заяви відповідач відмовлявся, заяву зареєстрував 19.10.2015 року та відповіді не надавав. У звязку із наведеним, позивач просить визнати відмову в переведенні його на посаду стивідора ДП «ХМТП» незаконною та зобовязати ДП «ХМТП» перевести його на цю посаду, а також стягнути з відповідача на користь позивача 8094 грн. втрати заробітної плати та 2000 грн. витрати на правову допомогу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03 березня 2016 року у позові ОСОБА_2 до державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про визнання незаконною відмови в прийнятті на роботу та зобовязання до укладення трудового договору, відшкодування втрати частки заробітку відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції з підстав передбачених законом прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у 2010 році отримав інвалідність ІІІ групи у звязку із захворюванням та за власною заявою був переведений на посаду підсобного робітника в межах підприємства відповідача, що підтверджено записом у трудовій книжці № 39 згідно Наказу № 627/к від 01.11.2010 року (а.с.13) .

Згідно до запису у копії трудової книжки позивача, останній станом на 27.10.2015 року працює на підприємстві. Вказана обставина не є спірною та визнається відповідачем.

У консультативному висновку МСЕК № 7590 від 24.12.2014 року, довідки про невизнання інвалідом від 09.02.2015 року зазначено, що позивач не є інвалідом, станом на 24.12.2014 року має патологічні зміни нервової та серцево-судинної систем, а також органу зору, що обмежує його життєдіяльність в легкому ступеню, має рекомендації щодо обмежень в праці, нагляд та лікування у невропатолога, терапевта, окуліста та психіатра за місцем проживання (арк. справи 2). Отже, позивач звернувся до керівництва ДП «ХМТП» із заявою від 15.10.2015 року про переведення його з посади гардеробника на посаду стивідора, про що надав суду копію зазначеної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції перевірено наявність вакантних посад стивідора станом на 19.10.2015 р. Згідно довідок відповідача (арк. справи 71, 80-81) вакантна посада стивідора на підприємстві існувала з 25.09.2015 р. після звільнення ОСОБА_4 до 19.10.2015 р.

На зазначену вакантну посаду наказом (розпорядженням) № 442-к від 18.10.2015 року з 19.10.2015 року прийнято на роботу стивідором вантажного району ДП «ХМТП» (арк. справи 75) ОСОБА_5, який на переговори про працевлаштування був направлений ще 01.10.2015 р. (арк. справи 71).

З 07.10.2015 р. стивідор ОСОБА_6 тимчасово переведений на роботу начальника зміни зернового перевантажувального комплексу.

Згідно наказу № 450-к від 23.10.2015 р. на посаду стивідора з 26.10.2015 року був зарахований ОСОБА_7 (а. с.80-81).

На думку колегії суддів, не може бути прийнято до уваги вказана посада у період з 07.10.2015 р., як вакантна, оскільки стивідор ОСОБА_6 був переведений тимчасово на 2 місяця (арк. справи 73) та в даному випадку необхідність тимчасового прийняття на тимчасово звільнену посаду вирішується безпосередньо керівництвом. Як вбачається з матеріалів справи, суду першої інстанції не було надано відомостей про оголошення цієї посади вакантною для прийняття тимчасово на роботу. Крім того, предметом позовних вимог є відмова у переведенні на посаду стивідора постійно, а не тимчасово.

Судом першої інстанції на думку колегії суддів обґрунтовано не прийнято як доказ подання заяви про переведення - звернення до директора ДП «ХМТП» позивачем ОСОБА_2 22 жовтня 2015 року (арк. справи 5), оскільки останнє має вимогу про надання дозволу на переведення на посаду стивідора, та не є заявою про переведення. Крім того, доказів подання такої заяви суду першої інстанції не надано. Відомості про реєстрацію вказаної заяви уповноваженою особою ДП «ХМТП» відсутні.

Відповідно до ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, допускається за згодою працівника.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з аналізу зазначеної норми вбачається, що переведення працівника на іншу посаду здебільшого ініціюється роботодавцем. В той час обмежень щодо ініціативи самого працівника про його переведення на іншу посаду вказана норма не містить.

Переведення на іншу посаду за своїм змістом є прийняттям на роботу за відповідною вакантною посадою. Вакантною вважається наявна у штатному розписі установи, організації, підприємства посада, щодо якої не укладено трудовий договір. Якщо працівник відсутній у звязку із хворобою, відрядженням, відпусткою, посада, яку він займає не є вакантною.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ст.22 КЗпП України, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального та майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я працівника можуть встановлюватись законодавством України.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що законодавець чітко визначив, що дискримінація пряма чи опосередкована не допускається під час вирішення питання про прийняття особи на роботу (укладення трудового договору) чи переведенні на іншу посаду (зміна трудового договору).

За приписами ст.21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником та власником підприємства або уповноваженою ним особою.

Як вбачається з матеріалів справи, посилання сторони позивача на право прийняття рішення про переведення начальником району (вантажного) спростовується Положенням про район (вантажний), затверджений ДП «Херсонський морський торгівельний порт» 04.11.2013 року (арк. справи 50-54), який не містіть положень про право прийняття на роботу працівників.

Відповідно до п. 1.4 Посадової Інструкції, стивідор призначається, переміщується та звільняється з посади наказом директора ДП «ХМТП» за поданням начальника вантажного району.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що з питань прийому на роботу, звільнення або переведення, працівник повинний звертатися до керівництва порту, зазначений порядок підтверджується додатком 9 до наказу від 14 червня 2013 року № 368, яким запроваджено змінення форм бланків заяв (арк. справи 96-97). Зміст заяви про переведення має пункт щодо погодження переведення з керівником структурного підрозділу (а.с.97), а отже можливість переведення на посаду стивідора району (вантажного) узгоджується з начальником району (вантажного).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, заяву встановленого порядку позивач на імя керівника відповідача не подавав.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи позивача про те, що останньому чинились перешкоди в реєстрації зазначеної заяви, оскільки відомості про таке у суду відсутні, докази на підтвердження вказаних фактів позивачем до суду не надано.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач ініціював перед керівництвом питання свого переведення на іншу посаду у період, коли зазначена посада не була вакантною, а також подав заяву про переведення у невстановленому порядку.

Суд першої інстанції з підстав передбачених законом вважає необґрунтованими доводи позивача в частині порушення відносно нього ст. 22 КЗпП України, оскільки фактів дискримінаційних дій з боку роботодавця під час вирішення питання про можливість переведення позивача на іншу посаду не встановлено, обставини щодо надання переваги іншій, ніж позивач особі, при вирішення питання про переведення з встановлених законом мотивів відсутні з огляду на те, що посада, зайняти яку мав намір позивач на час його звернення була зайнята іншим працівником. Вирішення порушеного позивачем питання про переведення відповідно до його заяви від 19.10.2015 року призвело б до порушення конституційних та трудових прав працівника, який вже займав зазначену посаду, а інша посада була вільна лише тимчасово.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 03 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л. Борко

Судді: В.О. Бездрабко

ОСОБА_1