Cправа № 202/2516/16-ц
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 (заінтересована особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 4 квітня 2013 року про закінчення виконавчого провадження № 37609374 та зобов'язати Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції скасувати арешт, накладений на його майно, посилаючись на те, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження питання про скасування арешту майна державним виконавцем не було вирішено.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, а також представник заінтересованої особи - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, у зв'язку з чим скаргу розглянуто в їх відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк було стягнуто заборгованість у розмірі 53323,57 грн.

На підставі вказаного рішення 18 лютого 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист № 2/0417/7998/12, який пред'явлений стягувачем на виконання до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Постановою державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 4 квітня 2013 року за даним виконавчим документом було відкрито виконавче провадження № 37609374.

З матеріалів справи вбачається, що 4 квітня 2013 року державним виконавцем також була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1

24 травня 2013 року державним виконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника автомобіля Опель Омега номерний знак НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця від 22 квітня 2014 року виконавчий лист № 2/0417/7998/12 від 18.02.2013 року був повернутий стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження у зв'язку з не виявленням майна боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 грудня 2014 року заочне рішення від 15 листопада 2012 року було скасовано.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ ПриватБанк до ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В квітні 2015 року заявник звернувся до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції з приводу скасування арешту, накладеного на його майно, але листом № 0314/8517 від 25.05.2015 року йому було повідомлено, що статтею 50 Закону України Про виконавче провадження не передбачено скасування арешту в разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 цього Закону.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В своїй скарзі ОСОБА_1 просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 4 квітня 2013 року про закінчення виконавчого провадження № 37609374. Між тим, судом встановлено, що така постанова державним виконавцем не виносилася та 22 квітня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження. Під час судового розгляду заявнику розяснювалося його право уточнити свої вимоги, але заявник таким правом не скористався.

Суд звертає увагу, що пунктом п. 7 частини 1 статті 47 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 статті 50 вказаного Закону визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, законом передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Статтею 60 Закону України Про виконавче провадження, якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, також не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, у випадку повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець позбавлений права самостійно зняти арешт, накладений на майно боржника.

Враховуючи наведене, державним виконавцем при винесенні 22 квітня 2014 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не було порушено вимог закону в частині не зняття арешту з майна боржника.

Суд вважає, що в даному випадку порушені права заявника не підлягають захисту шляхом оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Приймаючи до уваги, що рішення суду, на виконання якого державним виконавцем був накладений арешт на майно заявника, після повернення виконавчого документа стягувачеві було скасовано, заявник має право звернутися до суду з вимогою про зняття арешту з майна в порядку цивільного судочинства, пред'явивши позов до особи, в інтересах якої державним виконавцем накладено арешт, - ПАТ КБ ПриватБанк.

Виходячи з наведеного, скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 386-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 (заінтересована особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її оголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю.Марченко