У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Холдінгова компанія «Краян» про поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, невикористану відпустку, вихідну допомогу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати її такою, що була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України з дня прийняття рішення, про що необхідно внести запис до трудової книжки, та стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 64 498 грн 82 коп., заробітну плату (3200 гривень/місяць) за весь час вимушеного прогулу, а саме з 27 березня 2015 року (включно) по день виконання рішення, компенсацію за всі невикористані дні відпусток, суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі 3 200 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме: з дати звільнення по день постановлення рішення суду у розмірі 3 200 грн на місяць, встановити порядок виконання рішення суду. Також просила стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 2 грудня 1969 року вона була прийнята на роботу на Одеський завод вантажного кранобудування ім. Січневого повстання, правонаступником якого є ВАТ «Холдінгова компанія «Краян». З 6 липня 2004 року її було переведено на посаду начальника відділу інструментального господарювання, а на підставі наказу від 26 березня 2015 року № 02-13/2/03/15к її звільнено з займаної посади відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства. Вказаний наказ вона отримала поштою 4 квітня 2015 року.

На її думку, звільнення є незаконним та таким, що проведено з порушеннями законодавства, а саме без персонального попередження її про наступне вивільнення у встановленому законом порядку.

Постановою господарського суду Одеської області від 9 серпня 2006 року порушено провадження про банкрутство ВАТ «Холдінгова компанія «Краян» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22 листопада 2007 року введено процедуру санації компанії.

Постановою господарського суду Одеської області від 25 липня 2014 року стосовно компанії відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Фоменко М.С., на яку покладено повноваження керівника компанії.

Вказувала, що на момент прийняття наказу про її звільнення з посади була наявна заборгованість із невиплаченої заробітної плати. Згідно довідки від 2 березня 2015 року заборгованість станом на 1 березня 2015 року становила 16 221 грн, яка, на її думку, нарахована помилково, оскільки вказана заборгованість порахована відповідачем станом на 1 травня 2013 року, а не на 1 березня 2015 року, оскільки за вказаний період вона з'являлась на роботі, до якої її фактично не було допущено внаслідок простою виробництва, а час простою не з вини робітника має бути оплачено не менше двох третин тарифної ставки (окладу).

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 17 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 такою, що була звільнена за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 27 травня 2015 року, про що ухвалено внести відповідний запис до трудової книжки.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у розмірі 6 400 грн, заборгованість із заробітної плати у розмірі 64 172 грн 40 коп, середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 6400 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 2 500 грн, компенсацію за всі невикористані дні відпусток у розмірі 9 224 грн, суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі 3 200 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Встановлено порядок виконання рішення суду в частині внесення відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_4, згідно якого у разі набрання рішенням суду законної сили воно є підставою для внесення ліквідатором Відкритого акціонерного товариства «Холдингова компанія «Краян» до трудової книжки позивачки запису про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з 27 травня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року апеляційну скаргу арбітражного керуючого, ліквідатора відкритого акціонерного товариства «Холдингова компанія «Краян» - Фоменко Мілени Сергіївни задоволено.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 17 червня 2015 року та ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 17 червня 2015 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Холдінгова компанія «Краян» про поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, невикористану відпустку, вихідну допомогу, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди закрито.

Роз'яснено ОСОБА_4 право на звернення до суду за захистом порушених трудових прав у порядку господарського судочинства.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року а справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 12 ГПК України справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

Статтею 28 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку, зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послугу), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

У зв'язку з набранням чинності Законом України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначений Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 року (за винятком окремих його положень).

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» статтю 12 ГПК України доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника).

Відповідно до Закону України від 2 жовтня 2012 року № 5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у листі від 7 травня 2013 року № 709/0/4-13 «Про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у випадку банкрутства боржника», вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, судам слід враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що до спірних правовідносин застосовується Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VIз огляду на те, що провадження у справі про банкрутство ВАТ «Холдингова компанія «Краян» було відкрито 9 серпня 2006 року, а постанову про визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури було прийнято господарським судом Одеської області 25 липня 2014 року, тобто після набрання чинності вказаної вище редакції Закону.

Позивач звернулась до суду з позовом у квітні 2015 року.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанцій не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик