Номер провадження: 22-ц/785/1802/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В., Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат,

встановила:

22 липня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до відповідача із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони по справі є батьками доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У свідоцтві про народження доньки батьком записаний відповідач ОСОБА_3

Посилаючись на те, що малолітня дитина потребує постійної батьківської уваги та допомоги, відповідач належної матеріальної допомоги не надає, позивач звернулась до суду та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача щомісячно до досягнення повноліття дитиною. Крім того просила стягнути з відповідача на її користь 1000 грн. додаткових витрат на утримання дитини, щомісячно протягом шести місяців, починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодившись виплачувати аліменти на утримання дитини, однак в меншому розмірі, як просить позивачка.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року, а також ухвалою того ж суду від 10 грудня 2015 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково та було стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною - до 07 квітня 2022 року включно, починаючи з 22 липня 2015 року.

Також було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4С додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 500 грн. щомісячно, протягом шести місяців, починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Було допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_6 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового - про визначення розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 400 грн., посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

До суду апеляційної інстанції 05.04.2016 року всі особи, які беруть участь справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні і вихованні.

Оскільки малолітня дитина потребує постійної батьківської уваги та допомоги, то у відповідності до ст. 180 СК України суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, з індексацією відповідно до закону, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною - до 07 квітня 2022 року включно, починаючи з 22 липня 2015 року.

При цьому, окрім вищевказаної норми сімейного права, суд також правильно послався на ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і ст.9 Конституції України, якими регулюються питання щодо вжиття усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на її утримання.

З огляду на викладене, враховуючи матеріальний стан сторін, та у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, з врахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу ОСОБА_3 щомісячно, з індексацією відповідно до закону, проте не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до її повноліття.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що він прикутий до ліжка і не має можливості утримувати дитину у розмірі, який передбачений оскаржуваним рішенням суду, не спростовують вищевикладеного, так як він зобовязаний приймати участь в утриманні своєї неповнолітньої доньки.

При цьому матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 прикутий до ліжка або про присвоєння йому групи інвалідності.

Також не спростовують висновку суду і посилання заявника апеляційної скарги на те, що на його утриманні є неповнолітня дитина від іншого шлюбу, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також батьки-інваліди, оскільки останні на своє утримання мають отримувати державну пенсію, на утриманні відповідача не перебувають, а наявність у відповідача іншої дитини не звільняє його від обовязку сплачувати аліменти дитині від першого шлюбу, яку він не забезпечує матеріально.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що він не працює, а тому утримання з нього аліментів у частці від його доходу є незаконним, є безпідставними, оскільки відповідач ОСОБА_3 працює перукарем в салоні краси, отримує постійний дохід, що підтверджується копією книги обліку доходів, яку апелянт особисто приєднав до апеляційної скарги (а.с.44-48).

Крім того, як було зазначено вище, з урахуванням ухвали суду від 10 грудня 2015 року про виправлення описки в рішенні суду (а.с.33), суд стягнув з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 500 грн. щомісячно, протягом шести місяців, починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Колегія суддів також погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня ОСОБА_5, якій майже 12 років, має ряд хронічних захворювань, а саме: нестабільність хребетно-рухових сігментів СІІ, СІІІ, СІV, СV з тенденцією кіфотичних деформацій при згинанні. Зглаженність шийного лордозу. Помірно виражена цервикокраніалгія (біль в шиї, потиличної, тіменно-потиличної області). Лівосторонній сколіоз хребтового відділу І ступеня (а.с.105).

У звязку з цими захворюваннями лікарем-хірургом було назначено лікування у вигляді носіння комірка Шанца, масажу мяз плечей, коміркової зони, електростимуляція мяз коміркової зони, магнітотерапія, ТКДСП судин головного мозку, заняття плаванням та ЛФК.

Зазначені обставини були викладені в суді апеляційної інстанції представником позивачки - ОСОБА_7 01.03.2016 року, з посиланням на довідку лікаря-хірурга із дитячої міської лікарні № 2 (а.с.7,8), однак через неможливість читання вказаної в довідці інформації, у справі була оголошена перерва до 05.04.2016 року, з викликом осіб, які беруть участь у справі.

Однак, після оголошеної перерви жодна і осіб, які беруть участь у справі, до суду апеляційної інстанції не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання.

В свою чергу, від представника позивача ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії всіх вищевказаних документів, у тому числі прайс-лист щодо вартості річного абонементу відвідування басейну та тренажерних залів, з проханням справу розглянути у його відсутність через зайнятість в іншій судовій справі (а.с.102).

Також до клопотання було надано довідку ПП «Аспазія», в якій зазначено, що неповнолітня ОСОБА_5 проходить курс щомісячного лікувального масажу коміркового відділу мяз плечей, вартість цього курсу складає 1000 грн. (а.с.104).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неповнолітня ОСОБА_5 потребує додаткових витрат, повязаних з особливими обставинами, а саме її захворюванням та необхідності проходження курсу лікування.

При цьому, суд обгрунтовано задовольнив вимоги щодо стягнення додаткових витрат лише у сумі 500 грн. щомісяця, протягом 6 місяців, а не 1000 грн., як про це зазначалось в позові, оскільки кожен із батьків має приймати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей, у тому числі в оплаті додаткових витрат.

При цьому, суд врахував стан здоровя відповідача ОСОБА_3 та розмір його щомісячного доходу, а тому дійшов правильного висновку про те, що він взмозі сплачувати додаткові витрати на утримання своєї доньки, повязані з особливими обставинами, у розмірі 500 грн. щомісяця, протягом шести місяців, починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Згідно зі ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

ОСОБА_2