АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Одинака О.О., Чупікової В.В.

секретаря Герман Я.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2»яни Олександрівни, представника відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року,

встановила:

ОСОБА_1 у жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вказував, що був прийнятий на посаду водія-інкасатора-охоронника публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» наказом від 21 серпня 2010 року №ЭLV-КП-2010/1-198.

Звільнений із займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП України наказом від 26 травня 2015 року №Э.НМ.0.0.0.0/17-19 «Про внесення змін до наказу №ZAKL-2015/1-6687856(6688748) від 13 травня 2015 року «Про звільнення водія-охоронця-інкасатора

№22ц-311 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Дячук О.О.

Категорія 51/52 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» у звязку із лікарняним.

Вважав звільнення незаконним.

ОСОБА_1 просив визнати звільнення незаконним, поновити на посаді водія-інкасатора- охоронця публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» середній заробіток за час вимушеного прогулу, поновити строк звернення до суду.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року позов задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади водія-інкасатора-охоронця публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», поновлено ОСОБА_1 на посаді водія-інкасатора-охоронця публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 травня 2015 року до поновлення на посаді з розрахунку 273грн. 13 коп. за кожний день вимушеного прогулу в сумі 40423 грн.

Рішення в частині поновленні ОСОБА_1 на посаді водія-інкасатора-охоронця публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та стягнення з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання пор судові витрати.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на недоведеність вчинення ОСОБА_1 проступку 28 квітня 2015 року після застосування до нього дисциплінарного стягнення наказом від 3 жовтня 2014 року № ZAKL-2014/1-6990581 та наказом від 11 грудня 2014 року № ZAKL-2014/l-7104402.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 21 серпня 2010 року №ЭLV-КП-2010/1-198 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія-інкасатора-охоронника публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.46-47).

Між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір 21 серпня 2010 року (а.с.50-55).

За змістом п.1.1 трудового договору ОСОБА_1 прийнято на посаду водія-інкасатора-охоронника публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Відповідно до п.1.4 договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений на один рік.

Пунктом 7.2 передбачено, що після закінчення строку дії договору він припиняється, але у випадку, якщо трудові відносини фактично продовжуються, і жодна із сторін не зажадала їх припинення, договір продовжується на той же строк і на тих самих умовах.

Встановлено, що наказом від 3 жовтня 2014 року № ZAKL-2014/1-6990581 ОСОБА_4 оголошено догану за порушення вимог розпорядження № Э.11.0.0.0/1-6779578 від 22 червня 2012 року «Про посилення внутрішньої дисципліни працівників підрозділів інкасації при виконанні операцій з перевезення цінностей», п.1 розпорядження від 18 січня 2013 року № Э.11.0.0.0/1- 6519994 "Про застосування кейсів для перевезення цінностей" (а.с.60-63).

Також наказом від 11 грудня 2014 року № ZAKL-2014/l-7104402 ОСОБА_4 оголошено догану за порушення вимог наказу від 27 листопада 2008 року №PR-2008-427 «Про затвердження регламенту обслуговування терміналів самообслуговування», наказу від 27 червня 2014року №СП-2014-6821691 «Про впровадження системи інкасації банкоматів з використанням технології сейф-пакетів» (а.с.69-72).

На підставі п.3 част.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Наказом від 13 травня 2015 року № ZAKL-2015/l-6687856 «Про звільнення водія-охоронника-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» ОСОБА_1 звільнений за п.3 ст.40 КЗпП України (за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором) за систематичне порушення вимог розпорядження від 22 червня 2012 року № Э.11.0.0.0/1-6779578 «Про посилення внутрішньої дисципліни працівників підрозділів інкасації при виконанні операцій з перевезення цінностей», Кодексу корпоративної етики, затвердженого наказом від 4 грудня 2009 року № СП-2009-961(а.с.74-76).

Після чого наказом від 26 травня 2015 року № Э.НМ.0.0.0.0/17-19 «Про внесення змін до наказу №ZAKL-2015/1-6687856(6688748) від 13 травня 2015 року «Про звільнення водія-охоронця-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» у звязку із лікарняним були внесені зміни до п.2 наказу від 13 травня 2015 року № ZAKL-2015/l-6687856 «Про звільнення водія-охоронника-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» щодо зазначення останнього робочого дня 27 травня 2015 року (а.с.56-59).

Відповідно наказу від 13 травня 2015 року № ZAKL-2015/l-6687856 «Про звільнення водія-охоронника-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» підставою для накладення дисциплінарного стягнення були матеріали відеоспостереження та перевірка департаменту безпеки.

Заперечуючи проти позову, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» посилалося на те, що зазначене в наказі від 13 травня 2015 року № ZAKL-2015/l-6687856 «Про звільнення водія-охоронника-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» порушення полягало в тому, що ОСОБА_1 28 квітня 2015 року при проведенні інкасації Путильського відділення Чернівецької області і Косівського відділення Івано-Франківської області при виході із автомобіля не закрив двері, чим було створено ризик заподіяння шкоди банківському майну та грошовим коштам, також 28 квітня 2015 року при проведенні інкасації Сторожинецького відділення Чернівецької області залишив сумку з касетами до банкомату без нагляду біля столу клієнт-менеджера, чим було створено можливість вільного доступу до грошових коштів банку сторонніми особами.

Разом з тим публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» не зазначається про вчинення ОСОБА_1 порушень вимог Кодексу корпоративної етики, затвердженого наказом від 4 грудня 2009 року № СП-2009-961, після застосування до нього дисциплінарного стягнення наказом від 3 жовтня 2014 року № ZAKL-2014/1-6990581 та наказом від 11 грудня 2014 року № ZAKL-2014/l-7104402.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність порушення ОСОБА_1 Кодексу корпоративної етики, затвердженого наказом від 4 грудня 2009 року № СП-2009-961, після застосування до нього дисциплінарного стягнення, з яким пов»язується його звільнення наказом від 13 травня 2015 року № ZAKL-2015/l-6687856 «Про звільнення водія-охоронника-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.».

Зі змісту наказу від 13 травня 2015 року № ZAKL-2015/l-6687856 «Про звільнення водія-охоронника-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» приводом для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення наказом стало порушення вимог розпорядження від 22 червня 2012 року № Э.11.0.0.0/1-6779578 «Про посилення внутрішньої дисципліни працівників підрозділів інкасації при виконанні операцій з перевезення цінностей».

До матеріалів справи приєднано витяг з розпорядження від 22 червня 2012 року № Э.11.0.0.0/1-6779578 «Про посилення внутрішньої дисципліни працівників підрозділів інкасації при виконанні операцій з перевезення цінностей», яким затверджено Пам»ятку для проведення щоденних інструктажів з дотримання заходів безпеки по маршрутах інкасації (а.с.66).

Наведеною Пам»яткою в цілях безпеки перевезення цінностей, виключення нещасних випадків забороняється при слідуванні по маршруту та під час здійснення зупинок тримати відчиненими і не заблокованими двері інкасаторського автомобіля (крім виходу членів бригади для інкасації) (а.с.67-68).

З матеріалів справи вбачається, що функціональні обов»язки водія-інкасатора-охоронця ОСОБА_1 визначено трудовим договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 від 21 серпня 2010 року та Положенням про Напрямок перерахунку та інкасації грошових коштів Чернівецької філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», затвердженого наказом №СП-2015-6514136 (а.с.91).

Пунктом 4 Положення про Напрямок перерахунку та інкасації грошових коштів Чернівецької філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» встановлено функціональні обов»язки водія-інкасатора-охоронця (а.с.93-97).

За змістом п.4.2.2 водій-інкасатор-охоронець вживає заходів для забезпечення схоронності довірених йому грошових коштів та цінностей та попередженню збитків.

Крім того, при призначенні інкасатором-збирачем покладаються додатково обов»язки після доставки касет входити в режим обслуговування банкомату, вилучати вказані в маршрутному листі касети із залишками грошових коштів, встановлювати нові касети і з використанням даних з маршрутного листа вводити в модуль управління банкомату інформацію про номінали і кількість купюр у встановлених касетах; при призначенні інкасатором-охоронцем покладаються додатково обов»язки при виконанні усіх видів робіт дотримуватися підвищеної пильності, приймати всі заходи забезпечення схоронності довірених йому цінностей, дотримувати конфіденційності умов роботи, складу маршрутів, часу перевезення, кількості і найменування цінностей.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи апеляційним судом оглянуто матеріали відеоспостереження, відповідно яких ОСОБА_1 28 квітня 2015 року о 10 годині 45 хвилин при проведенні інкасації Сторожинецького відділення Чернівецької області знаходився у приміщенні відділення з інкасатором ОСОБА_5 ОСОБА_1 здійснювалось обслуговування банкомату та терміналу, у ході якого ОСОБА_1 залишив сумку біля столу клієнт-менеджера на відстані двох метрів від терміналу та одного метра від банкомату та постійно у певний проміжок часу вживав заходів для огляду площі, на якій знаходилась сумка.

Наведене спростовує доводи публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про залишення ОСОБА_1 сумки без контролю, не вжиття заходів для забезпечення схоронності.

Також згідно матеріалів відеоспостереження ОСОБА_1 28 квітня 2015 року о 14 годині 15 хвилин при проведенні інкасації Путильського відділення Чернівецької області та 28 квітня 2015 року о 16 годині 25 хвилин при проведенні інкасації Косівського відділення Івано-Фрнківської області знаходився у інкасаторському автомобілі, після виходу членів бригади для інкасації дверцята автомобіля зачинені.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі посилалося на те, що ОСОБА_1 28 квітня 2015 року о 14 годині 15 хвилин при проведенні інкасації Путильського відділення Чернівецької області та 28 квітня 2015 року о 16 годині 25 хвилин при проведенні інкасації Косівського відділення Івано-Фрнківської області після виходу членів бригади для інкасації не заблокував дверцята автомобіля.

На підтвердження обставин тримання ОСОБА_1 дверцят автомобіля не заблокованими публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вказувало на те, що матеріалами відеоспостереження не зафіксовано загоряння вогнів аварійної зупинки під час блокування замків дверцят.

Під час розгляду справи апеляційним судом представнику відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_3 роз»яснено право подання доказів щодо обладнання автомобіля системою блокування дверцят.

Проте, позивач ухилився від доведення обставин, на які посилався у запереченнях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Само по собі посилання публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на акт обстеження транспортного засобу працівниками Чернівецького відділення південно-західного регіонального управління від 22 грудня 2015 року не стверджує обставин роботи блокуючих замків автомобіля з номерним знаком СЕ6711 ВВ 28 квітня 2015 року за відсутності доказів перевірки стану транспортного засобу на час виїзду 28 квітня 2015 року.

Відповідно пояснення ОСОБА_1 від 29 квітня 2015 року ним 28 квітня 2015 року при проведенні інкасації Путильського відділення Чернівецької області та при проведенні інкасації Косівського відділення Івано-Фрнківської області після виходу членів бригади було заблоковано дверцята автомобіля, при натисканні кнопки (закритті/відкриття) ключа запалювання спрацював замок дверей (а.с.77).

Наведене стверджується показами свідка ОСОБА_5, відповідно яких ОСОБА_1 28 квітня 2015 року при проведенні інкасації Путильського відділення Чернівецької області та при проведенні інкасації Косівського відділення Івано-Фрнківської області після виходу членів бригади було заблоковано двері автомобіля за звуком замка дверей.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України зазначені права захищаються судом.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Із матеріалів справи вбачається, що з наказом від 26 травня 2015 року № Э.НМ.0.0.0.0/17-19 «Про внесення змін до наказу №ZAKL-2015/1-6687856(6688748) від 13 травня 2015 року «Про звільнення водія-охоронця-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» ОСОБА_1 був ознайомлений 26 травня 2015 року, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на копії наказу.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази вручення ОСОБА_1 наказу від 26 травня 2015 року № Э.НМ.0.0.0.0/17-19 «Про внесення змін до наказу №ZAKL-2015/1-6687856(6688748) від 13 травня 2015 року «Про звільнення водія-охоронця-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.».

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», заперечуючи проти позову, посилалося лише на ознайомленні ОСОБА_1 з наказом 26 травня 2005 року.

Встановлено, що ОСОБА_6 отримано трудову книжку поштою 12 червня 2015 року.

Тому початком перебігу місячного строку для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день видачі трудової книжки 12 червня 2015 року.

Доводи публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про початок перебігу строку звернення до суду з 27 травня 2015 року, тобто наступного дня після ознайомлення з наказом від 26 травня 2015 року № Э.НМ.0.0.0.0/17-19 «Про внесення змін до наказу №ZAKL-2015/1-6687856(6688748) від 13 травня 2015 року «Про звільнення водія-охоронця-інкасатора напрямку з перевезення цінностей та інкасації Чернівецького регіону південно-західного регіонального управління ОСОБА_1П.» суперечить вимогам закону.

З огляду на те, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 22 червня 2015 року по 6 липня 2015 року у зв»язку із видаленням міжхребцевої грижі, а також на амбулаторному лікуванні в після операційний період, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом.

Не заслуговують на увагу посилання публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на звернення ОСОБА_1 за правовою допомогою 2 червня 2015 року.

Оскільки з приєднаного до матеріалів справи повідомлення публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на запит адвоката ОСОБА_2 від 9 червня 2015 року №20.1.0.0.0/7 вбачається про неможливість надання копії наказу про звільнення та інших документів у визначений законодавством строк та направлення додатково після отримання з архіву (а.с.13).

У матеріалах справи відсутні докази направлення публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» адвокату наказу про звільнення та інших документів.

Ураховуючи наведене судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального прва.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі ч.2 ст.235 ЦПК України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган,,який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу з 27 травня 2015 року по день ухвалення судового рішення 22 грудня 2015 року становить 145 робочих днів (травень 2 дня, червень 20 днів, липень 23 дня, серпень 20 днів, вересень 22 дні, жовтень 21 день, листопад 21 день, грудень 16 днів).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 його середньоденна заробітна плата за березень та квітень 2015 року (останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню) становила 273 грн. 17 коп. (10379 грн. 02 коп. : 38 днів) (а.с.102).

Тому підлягає виплаті середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39603 грн. 85 коп.(273 грн. 17 коп.* 145 днів).

На підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами лоя скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

З огляду на наведене судове рішення в части стягнення з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 40423 грн. слід змінити.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 40423 грн. змінити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39603 грн. 85 коп.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді