Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Попович О.В. ,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 1983 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У 2000 році подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1, яку було оформлено на відповідача. У січні 2012 року відповідач за згодою позивачки подарував свою Ѕ частину спірної квартири їх доньці ОСОБА_5 Посилаючись на те, що чоловік має заборгованість перед банком, а по документам він є власником іншої Ѕ частини квартири, внаслідок чого можуть бути порушені її майнові та житлові права, позивач просила суд визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ј ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами установлено, що сторони з 1983 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

13 липня 2000 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від 17 січня 2012 року відповідач за згодою дружини подарував Ѕ ідеальну частину цієї квартири доньці ОСОБА_5

ОСОБА_4 є боржником у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого 15 серпня 2012 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення з нього на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 702 894 грн 86 коп.

Постановою державного виконавця Залізничного відділу виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 20 вересня 2012 року накладено арешт на все належне відповідачеві майно.

Актом опису й арешту майна від 20 серпня 2013 року описано нерухоме майно боржника ОСОБА_4, а саме, Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що відповідач продав свою частку квартири їх доньці, а тому вона має право на іншу Ѕ частку спірної квартири. Оскільки документально відповідач є власником іншої Ѕ частини квартири та має заборгованість перед банком, її майнові та житлові права можуть бути порушені в разі звернення стягнення на Ѕ частину квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина то чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Частиною 1 ст. 67 СК України передбачено, що дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на зазначене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, апеляційний суд, установивши, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачкою права власності на ј частину спірної квартири, оскільки при укладенні відповідачем договору дарування Ѕ частини квартири, його частка не була визначена та виділена йому, а тому інша Ѕ частина квартири є об'єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу між ними.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович Судді: В.І. Амелін