Справа № 433/1039/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2016 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі :

головуючого - судді Крівоклякіної Н.В.,

за участю секретарів - Рєзнікової Л.В., Бєдусенко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_5 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 на підставі дозволу, який їм був наданий рішенням профспілкового комітету КСП «8 Марта» від 03.10.1995 року, у період з 1995 року до березня 2005 року за власні кошти перебудували не придатне для використання приміщення під житловий будинок, а саме фельдшерсько-акушерський пункт радгоспу «8 Марта», який знаходився на земельній ділянці по АДРЕСА_4. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Луганська від 17.05.2006 р. за ним та його дружиною було визнано право власності на вищезазначений житловий будинок у рівних частках, по ? кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його дружина, після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді: ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4, житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала останній на праві приватної власності; дві земельні ділянки згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 30.09.2004 року - площею 2,33 га та серії НОМЕР_2 від 15.04.2008 року - площею 0,44 га; гараж НОМЕР_3 у гаражно-будівельному кооперативі «Надія», який розташований на вул..Світлицького,10 у Подільському районі м.Києва та належав їй на підставі договору дарування №538 від 05.09.2013 року. Спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_4 є він, як її чоловік, та його син і син померлої - ОСОБА_2 Він претендує на визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_4, проте у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на зазначений будинок, що унеможливлює звернення до нотаріальної контори та оформлення права власності у встановленому законом порядку, він змушений звернутись до суду із дійсним позовом.

В зустрічному позові позивач ОСОБА_2 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати та дружина відповідача - ОСОБА_4, після смерті якої залишилось вищезазначене спадкове майно у вигляді ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4, житлової квартири за адресою АДРЕСА_1, дві земельні ділянки, ? частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4; гараж НОМЕР_3 в гаражно-будівельному комплексі «Надія». Він претендує на визнання за ним права власності на все зазначене спадкове майно, крім ? частини житлового будинку АДРЕСА_4. Проте звернутись до нотаріальної контори з метою оформлення права власності у встановленому законом порядку він можливості не має, так як у

нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно. У зв'язку з цим просить визнати за ним право власності на вказане вище спадкове майно у вигляді житлової квартири, земельних ділянок та гаража.

В судове засідання сторони не з'явились.

Представник позивача за первісним позовом надав письмову заяву, відповідно до якої просив справу розглянути без його участі, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом також надав суду письмову заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі, вимоги, заявлені ОСОБА_2 у зустрічному позові підтримує в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що первісний позов та зустрічна позовна заява підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено наступне.

Згідно копії рішення Жовтневого районного суду м.Луганська від 17.05.2006 року, копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_4, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11135996 від 05.07.2006 року, зазначений житловий будинок знаходиться у приватній спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4, розмір часток - по ? кожному. (а.с.20-26).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.11.1992 року, укладеного між виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м.Луганська з однієї сторони та ОСОБА_4, копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15949931 від 17.09.2007 року, вищезазначена квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_4, розмір частки - 1/1 (а.с.13-15).

Відповідно до копій державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 15.04.2008 року, а також серії НОМЕР_1 від 30.09.2004 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належать земельні ділянки НОМЕР_4, площею 0,44 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах м.Луганськ, а також земельна ділянка НОМЕР_5,33 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, також розташована в м.Луганськ (а.с.16-17).

Як вбачається з копії технічного паспорту на гаражний бокс НОМЕР_3, який знаходиться на вулиці Світлицького, №10 у Подільському районі міста Києва, гаражно-будівельний кооператив «Надія», а також з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8999317 від 05.09.2013 року, зазначений гаражний бокс знаходиться у приватній власності ОСОБА_4 (а.с.19).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 20.02.2005 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є чоловіком та дружиною (а.с.9).

Згідно з копією свідоцтва про народження від 16.08.1978 року, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, відповідно до копії свідоцтва про смерть від 18.05.2016 року, яке видане Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області (а.с.12).

Як вбачається з паспортних даних позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 і спадкодавця ОСОБА_4 останні були зареєстровані та проживали разом за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7,10,48).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

Як вбачається зі змісту ст..1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так як позивач та відповідач є чоловіком та сином померлої ОСОБА_4, вони в силу статті 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом після смерті останньої.

Згідно відповіді, наданої Першою сєверодонецькою державною нотаріальною конторою на запит суду стосовно наявності спадкової справи після смерті ОСОБА_4, згідно Спадкового реєстру спадкова справа після смерті останньої не заводилась (а.с.81).

Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Як було встановлено судом, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали разом з нею, що підтверджується паспортними даними, відповідно до яких ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом зі спадкодавцем і не заявили відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, вони вважаються такими, що прийняли її.

Приймаючи до уваги факт, що відповідач не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_4, а також те що оформити право власності у нотаріальному порядку виявляється неможливим через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на цей будинок, позовна вимога за первісним позовом підлягає задоволенню частково, оскільки після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді ? частки житлового будинку, яку і прийняв позивач за первісним позовом. Інша ? належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, а тому у суду немає підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на весь житловий будинок.

Що стосується визнання за ОСОБА_2 права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1, права власності на земельні ділянки та гаражний бокс НОМЕР_3, які залишились після смерті спадкодавця ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї матері фактично прийняв спадщину, так як не заявив свою відмову від прийняття спадщини у встановленому законом порядку, що позивач за первісним позовом не заперечує проти визнання за ним права власності на зазначене спадкове майно на яке він претендує, а також те що оформити право власності у нотаріальному порядку виявляється неможливим через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 57, 60, 61, 88, ч.3 ст. 209 , 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на ? частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, до ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_5 про визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на земельну ділянку НОМЕР_4 площею 2,33 га, розташовану в місті Луганськ Луганської області, кадастровий номер НОМЕР_6.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на гараж НОМЕР_3 в гаражно-будівельному кооперативі «Надія», розташованому на вулиці Світлицького,10 в Подільському районі міста Києва.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційному суді Луганської області через Троїцький районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня ознайомлення з мотивувальною частиною рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.08.2016 року.

Суддя: Н.В. Крівоклякіна