07.06.2016 Справа № 363/5281/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 р. Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Котлярової І.Ю.,

при секретарі: Палій Л.О.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказали, що ОСОБА_4 має перед нею борг у розмірі 3200 доларів США, гроші вона позичала останній на розвиток її тепличного господарства та ОСОБА_4 зобов'язалась повернути борг обов'язково, але поступово в залежності від можливостей. Оскільки у липні 2015 року на позивачку було здійснено розбійний напад, вона звернулась до відповідачки з проханням повернути борг та ОСОБА_4 зобов'язалась його повернути упродовж вересня 2015 року, але в подальшому відмовилась від виконання зобов'язань по поверненню боргу. У зв'язку із чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь борг у розмірі 3200 доларів США та судові витрати.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та пояснили наступне, що з 2008 року вона познайомилась з відповідачкою ОСОБА_4, яка є подругою її сусіда ОСОБА_5. Під час розмов ОСОБА_4 скаржилась на скрутне матеріальне становища у зв'язку із діяльністю пов'язаною з тепличним господарством, тому позивач запропонувала останній позичити гроші. 24.03.2011 року було складено розписку про одержання ОСОБА_4 у борг в ОСОБА_2 коштів у розмірі 12000 доларів США, які відповідач зобов'язалась повернути на протязі 6-12 місяців. Протягом 2011 - 2013 років відповідачкою частино було повернуто борг та станом на 12.11.2014 року залишок становив 3200 доларів США. Дану суму боргу відповідач відмовляється повертати, не дивлячись на неодноразові звернення позивача до неї з такою вимогою. У зв'язку із чим, позивач та її представник у судовому засіданні просили суд задовольнити позовні вимоги, стягнути заборгованість з відповідача на користь позивача у розмірі 3200 доларів США, оскільки саме в такій грошовій одиниці позичались кошти.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надавши до суду заперечення в яких вказав, що відповідач заперечує факт отримання будь-яких грошових коштів від позивача, зазначені позивачем відомості є надуманими та не підтверджені жодним доказом, а саме договором позики, який обов'язково повинен бути укладений у письмовій формі, на його підтвердження також може бути надано розписку. В подальшому, після надання позивачем розписки від 24.03.2011 року, представник відповідача змінив свої заперечення та наголошував на тому, що надана розписка не містить у собі чітко визначеної суми позики та була написана відповідачем, як зразок для позивача як потрібно писати розписки, при цьому стверджував, що відповідач жодних коштів в борг у позивача не отримувала. В подальшому, представник відповідача надав заяву про застосування строку позовної давності, у зв'язку із чим просив відмовити у задоволенні позову. Після надання пояснень відповідачем у судовому засіданні, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, розписка надана до суду, до дати 24.03.2011 року, написана відповідачем, але решта вказана в ній відповідачем не писалась, оскільки навіть текст та підписи, на думку представника відповідача, відрізняються. Також зазначив, що можливо відповідач іі позичав у ОСОБА_2 кошти але в розмірі не більше 12 доларів (не зазначаючи яких) для придбання одягу, які було повернути в подальшому.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що розписка від 24.03.2011 року писалась нею, але які кошти вона отримувала в борг у позивача вона не пам'ятає, але те, що це не було 12000 доларів США вона стверджує, можливо позичалось сума у розмірі від 1000 до 2000 гривень. Суму боргу було повернуто, але будь-яких документів на підтвердження даних обставин надати не може.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, заслухавши пояснення свідків, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як визначено ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що згідно розписки від 24.03.2011 року, наданої до суду, ОСОБА_4 отримала в борг від ОСОБА_2 в жовтні 2008 року 12000 доларів, які зобов'язалась повернути в 2011 році на протязі шести - дванадцяти місяців. Також в розписці вказано, що станом на 12.11.2014 року борг становить 3200 доларів США (а.с.29).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого саме роду та такої самої якості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З наданої до суду розписки від 24.03.2011 року вбачається, що на протязі 2012 року - 2013 року відповідачем здійснювалось часткове погашення заборгованості та станом на 12.11.2014 рік борг складає 3200 доларів США (а.с.29). З наданої досудової претензії вбачається, що 20.10.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до відповідача ОСОБА_4 з вимогою щодо повернення боргу у сумі 3200 доларів США (а.с.28), яку було отримано відповідачем 22.10.2015 року, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.27).

Під час судового засідання судом неодноразово наголошувалось на тому, що відповідно до ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України, та роз'яснювалось право сторін на подання зокрема, клопотання щодо призначення по справі проведення експертизи, в тому числі почеркознавчої.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що позивач є його сусідкою, а відповідач знайомою. Крім того зазначив, що він не був присутнім ані при розмові сторін щодо отримання коштів, ані щодо їх передачі та написання розписки. Також пояснив, що йому відомо те, що ОСОБА_4 якусь частку боргу повернула, але в якій сумі, коли та за яких обставин йому не відомо, як і те, яка сума не повернула.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив, що позивач ОСОБА_2 є його тіткою. Після того, як на ОСОБА_2, в 2015 році, було скоєно розбійний напад, вона повідомила йому про боргові зобов'язання ОСОБА_4 перед нею, та попросила разом із нею проїхати за місцем проживання відповідача з метою вирішення питання щодо повернення боргу. Під час розмови, ОСОБА_4 не заперечувала наявності боргу у сумі 3200 доларів США, але зазначила, що спробує повернути суму впродовж декількох тижнів, але в подальшому відмовилась від повернення будь-яких коштів.

Дані пояснення свідків узгоджуються між собою та наданими до суду документами, зокрема розпискою від 24.03.2011 року, наданою до суду.

Таким чином, суд вважає, що дійсно між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виникли правовідносини, зокрема які виникають із договору позики.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Виключно наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобов'язання.

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчення факту передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі 6-79/цс14.

Оскільки під час розгляду даної справи у суді представником відповідача неодноразово змінювались підстави заперечень проти позову, а саме: спочатку, що взагалі не існує жодних боргових зобов'язань, оскільки відсутня розписка; після надання до суду розписки, він стверджував, що вона є зразком розписки та відповідач жодних грошей не отримувала; в подальшому він стверджував, що відповідач отримувала в борг кошти, але лише в сумі 12 доларів; а після пояснень відповідача, з того приводу, що розписка нею дійсно писалась, але вона отримала кошти лише в розмірі 1000 або 2000 гривень, стверджував, що запис у розписці про наявність боргу станом на 12.11.2014 року у сумі 3200 доларів США не написаний ОСОБА_4 Враховуючи також те, що відповідач та її представник відмовились у судовому засіданні від подання клопотання про призначення по справі експертизи, документів на підтвердження того, що будь-які грошові зобов'язання відповідача ОСОБА_4 перед позивачем ОСОБА_2 виконанні не надали, та наявність саме у ОСОБА_2 боргового документу - розписки, свідчить про наявність боргових зобов'язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 в сумі 3200 доларів США, з врахуванням наданих до суду документів та пояснень свідків.

Статтею 316 ЦК України визначено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, як то передбачено ст.317 ЦК України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-УІ, суди України при розгляді справ застосовують конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 шляхом стягнення зі ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 3200 доларів США, оскільки саме дана валюта була грошовою одиницею зобов'язання, законодавством України не передбачено обмеження права власності громадян України щодо володіння, користування та розпорядження іноземною валютою, тому суд, враховуючи, що право власності, в тому числі у виді іноземної валюти, є невід'ємною частиною права людини на володіння своїм майном, вважає за необхідне задовольнити вимоги, саме шляхом стягнення суми боргу у валюті зобов'язання. У зв'язку із чим, суд приходить до висновку про неможливість застосування до даних правовідносин правових позицій, що містяться в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі 6-79/цс14, в цій частині.

Клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки строк позовної давності за договором позики від 24.03.2011 року не пропущений, оскільки переривався вчиненням відповідачем дій з його виконання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення боргу зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 24.03.2011 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 739 гривень.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 264, 524, 526, 533, 536, 612, 625, 1049-1050 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 208, 209, 215, 218, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 3 200 (три тисячі двісті) доларів США.

Стягнути зі ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 739 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА