справа № 760/2476/16-ц
провадження № 2/760/2649/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

За участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

09.02.2016 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 04.08.2008 ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 уклали договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки було встановлено до 08/09.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір між банком і відповідачем.

Позивач зазначив, що відповідно до умов пунктів 5.5.1., 5.5.3. кредитного договору, при непогашенні кредиту в строк встановлений пунктами 5.2., 5.3., 5.4. кредитного договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості з простроченої суми кредиту здійснюється розрахунок процентів відповідно до пункту 5.5.2. кредитного договору, з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Таким чином, позивач зауважив, що 08/09 (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення відповідачем останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий строк спливу виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором та прийняття зобов'язань в цілому.

На підставі вищезазначеного стверджував, що у випадку неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором та наявності заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у відповідача виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідач порушив свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам, які нараховані на прострочену заборгованість по кредиту за період з 03.01.2013 до 03.01.2016 у сумі 6 029,87 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував мотивуючи тим, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав поза межами встановленого законом строку позовної давності. Обгрунтовуючи свої доводи, посилався на правові позиції, викладені Верховним Судом України у своїх постановах №6-14цс14 від 19.03.2014 та №6-1295цс15 від 07.10.2015.

Враховуючи вищезазначене просив застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

04.08.2008 ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 уклали договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки було встановлено до 08/09.

При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір між банком і відповідачем (а.с. 6-9).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку у відповідача за період з 03.01.2013 до 03.01.2016 виникла заборгованість за процентами на підставі кредитного договору від 04.08.2008, яка складає 6 029,87 грн. (а.с. 4-5).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити з таких підстав.

Суд встановив, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.12.2015, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.08.2008, яка становила 25 932,98 грн., з яких 2 658 грн. - заборгованість за кредитом, 12 921,89 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 8 615 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи - 500 грн. та 1 211,09 грн., було відмовлено у повному обсязі, з підстав звернення до суду поза межами строку позовної давності (а.с. 41-42).

Позивач звернувся до суду з цим позовом, але просить стягнути з відповідача заборгованість лише за процентами за користування кредитними коштами, які були нараховані йому на прострочену заборгованість за кредитом у період з 03.01.2013 до 03.01.2016.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі вищезазначеного суд констатує, що обставини за договором про надання банківських послуг від 04.08.2008 у цій справі не підлягають доказуванню, оскільки вони встановлені на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09.12.2015, яке набрало законної сили 28.12.2015.

Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Свої зобов'язання за договором позивач виконав належним чином, зокрема, надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».

Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що відповідач порушив свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого просив стягнути заборгованість за процентами. Розмір заборгованості підтвердив розрахунком, який складений та завірений ним в установленому законом порядку (а.с. 4-5).

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду, зазначив, що відповідно до норм чинного законодавства закінчення строку договору у цій справі не звільняє відповідача від відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії договору, а тому просив стягнути суму заборгованості за процентами в межах строку позовної давності, а саме за період з 03.01.2013 до 03.01.2016.

Однак, суд не погоджується з аргументами позивача, з таких підстав.

Стаття 256 ЦК визначає, що «позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу».

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Однак для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Зокрема, відповідно до частини другої статті 258 ЦК, позовна давність в один рік встановлюється до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Предметом розгляду цієї справи є стягнення заборгованості за процентами, а тому відповідно до норм чинного законодавства встановлюється позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК «перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила».

Отже, відповідно до статті 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Верховний Суд України у своїй постанові від 07.10.2015 у цивільній справі № 6-1295цс15 зазначив, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК), а не закінченням строку дії договору.

За правилами статті 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з пунктом 3.1. розділу ІІІ Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид та строк дії визначений у заяві та у пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 3.2. розділу ІІІ Умов та правилах надання банківських послуг встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Відповідно до підпункту 3.1.1. пункту 3 розділу «Правил користування платіжною карткою» Умов та правил надання банківських послуг, строк дії карти вказаний на лицевому боці карти (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З матеріалів справи випливає, що строк дії платіжної картки відповідача встановлено до серпня 2009 року. Вказана обставина визнана позивачем у самому позові, а тому відповідно до частини першої статті 61 ЦПК не підлягає доказуванню.

Таким чином, датою закінчення строку дії укладеного між сторонами кредитного договору є серпень 2009 року.

Згідно з підпунктом 3.1.3. пункту 3 розділу «Правил користування платіжною карткою» Умов та правил надання банківських послуг, після закінчення строку дії картки її строк продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надходила письмова заява власника про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахунків.

Однак, з матеріалів справи випливає, що платіжна картка з новим строком дії відповідачу не видавалась.

Таким чином, встановивши строк дії кредитної картки, як вид платіжної картки, банк, як її емітент, визначив строк протягом якого клієнт має право користуватися розміщеними на картковому рахунку грошовими коштами та з моментом припинення дії картки для банку почав відраховуватися строк позовної давності.

Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07.10.2015 № 6-1295цс15, який за правилами статті 360-7 ЦПК має враховуватися судом при застосуванні норм права.

На підставі вищезазначеного, суд констатує, початком перебігу позовної давності, у межах якої позивач мав право звернутися до суду з вимогою про захист його порушеного цивільного права внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору є серпень 2009 року.

Таким чином, враховуючи встановлені законодавцем строки позовної давності, позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх прав лише до серпня 2012 року.

Однак, з матеріалів справи випливає, що позовна заява подана до суду 09.02.2016, тобто поза межами встановленого строку позовної давності.

Згідно з частиною третьою статті 267 ЦК «позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення».

Оскільки відповідач зробив відповідну заяву - 17.05.2016 (а.с.43), суд вважає за необхідне застосувати позовну давність.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд констатує, що позивач пропустив строк, у межах якого мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (трирічний строк позовної давності).

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 16, 256, 257, 258, 261, 266, 267, 526, 527, 610, 612, 1054 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК, суд

вирішив:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко