Справа № 375/298/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2016 року Таращанський районний суд Київської області

в складі:

головуючого: судді Бойка М.Г.

при секретарі: Бакал О.А.

з участю: адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08.09.2015 року її поновлено на роботі у Рокитнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді завідувача лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи на ринку-лікаря ветеринарної медицини Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку з 01.07.2014 року та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2014 року по 08.09.2015 року в розмірі 50825 грн.. В частині поновлення на роботі рішення допущено до негайного виконання. На даний час, рішення суду в частині поновлення на роботі не виконано. Посилаючись на ст. 235 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на її користь 20706,84 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2015 року по 17.03.2016 року, 10000 грн в рахунок відщкодування моральної шкоди, заподіяними протиправними діями відповідача та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні доводи позову підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити позов, збільшивши розмір позовних вимог про що надав суду відповідну заяву, згідно з якою просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки 28079,73 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2015 року по 27.05.2016 року та 10000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представники відповідача у судовому засіданні зазначили, що позовні вимоги не визнають, вважають їх безпідставними, посилаючись на те, що у звязку з переведенням державних установ ветеринарної медицини Київської області на фінансування з місцевого (обласного) бюджету та приведенням штатної чисельності працівників підпорядкованих державних установ ветеринарної медицини області у відповідність до затвердженого фонду заробітної плати цих державних установ на 2015 рік (наказ ГУ ветмедицини в Київській області від 12.02.2015 року № 8Ф) на початку 2015 року у Рокитнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділах відбулися суттєві зміни в штатному розписі. Відповідно до фонду оплати праці Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів на 2015 рік, передбаченого Кошторисом районної Лікарні ветмедицини на 2015 рік, встановленого в розмірі 308160,00 грн. проти Кошторису Лікарні ветмедицини на 2014 рік - 673395,00 грн. та на виконання згаданого вище наказу Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 12.02.2015 року № 8Ф керівником лікарні ветеринарної медицини був розроблений новий штатний розпис Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів з 17.03.2015 року із штатною чисельністю 17 працівників проти 34 працівників у 2014 році. Так, новим Штатним розписом Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділах, станом на 18.05.2015 року у відділі ветеринарно-санітарної експертизи при Рокитнянській районній державній лабораторії ветеринарної медицини введені наступні посади: завідувач відділом-лікар ветмедицини; лікар-ветмедицини - радіолог 1 кат.; ветсанітар. Такої посади як завідувач лабораторією - лікар ветмедицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, яка ще значилася у штатному розписі Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини та її структурних підрозділів станом на 01.01.2015 року, з якої 10.07.2014 року було звільнено позивача на даний час немає. Згідно з ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до вимог Положення про Рокитнянську районну державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого наказом Головного управління ветеринарної медицини в Київській області від 09.10.2012 року № 113 (надалі Положення № 113) новий Штатний розпис Лікарні ветмедицини з 17.03.2015 року був попередньо узгоджений та затверджений Головним Управлінням ветеринарної медицини в Київській області 16.03.2015 року, що доводиться копією цього Штатного розпису. Відповідно до абзаців 4, 6 та 7 п. 10 згаданого вище Положення № 113, начальник лікарні: призначає та звільняє з посади завідувачів державних лабораторій ветеринарно-санітарної експертизи на ринках за погодженням з начальником головного управління ветеринарної медицини; організовує роботу лікарні, розподіляє обовязки між спеціалістами ветеринарної медицини і затверджує посадові інструкції; розробляє структуру, штатну чисельність та кошторис лікарні, який затверджується відповідно до законодавства. Рокитнянська районна державна лікарня ветеринарної медицини (надалі Лікарня ветмедицини) відповідно до Закону України «Про ветеринарну медицину» є державною установою (п.1 Положення №113). Відповідно до Кошторису Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини на 2016 рік фонд оплати праці працівників лікарні ветмедицини встановлений в розмірі 246785,00 грн., що доводиться довідкою від № 49 від 31.03.2015 року. З огляду на викладені вище обставини (відсутність посади, недостатнє фінансування з місцевого бюджету) Рокитнянська районна державна лікарня ветеринарної медицини немає можливості поновити ОСОБА_2 на посаді завідувача лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи на ринку - лікаря ветеринарної медицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку відповідно до рішення Таращанського районного суду Київської області від 08.09.2015 року. У позовній заяві про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди від 17.03.2016 року на користь ОСОБА_2 представник позивача наводить розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, а саме: середньоденна заробітна плата становить 156,87 грн, яка визначена із нарахованої середньої заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні. Середня заробітна плата ОСОБА_2 за два останні місяці перед звільненням (2974,16 грн. та 2986,96 грн.), яка була надана бухгалтерією лікарні ветмедицини на адвокатський запит зазначена в загальному розмірі без відповідних відрахувань з неї до бюджету. Таким чином, представником позивача визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2015 по 10.03.2015 в сумі 20706,84 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обовязкових платежів до бюджету. Частиною 8 статті 65 Закону України № 606-ХІУ від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606) передбачено, що у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи боржник є податковим агентом, який виконує рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу. Відповідно до абзацу 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно розрахунку бухгалтерії лікарні ветмедицини від 30.03.2016 року № 48 із середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного представником позивача у позовній заяві від 17.03.2016 року в розмірі 20706,84 грн. належить утримати згідно діючого законодавства 4037,83 грн., а саме: податок з доходу фізичних осіб (ПДФО ) - 3727,23 грн.; військовий збір (ВЗ - 1,5%) 310,60 грн.. Відповідач критично відноситься щодо кількості робочих днів за час вимушеного прогулу, визначеного представником позивача, що становить 132 дня, так як визначення кількості робочих днів повинно базуватися на табелі робочого часу для аналогічного працівника лікарні ветмедицини. Вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 гривень не визнають та вважають безпідставною посилаючись на те, що представник позивача у позовній заяві не навів обставин, з яких випливало б, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльність її заподіяно позивачеві, якими доказами ця шкода доводиться, а тому не зрозуміло, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у 10000 гривень. Моральні страждання позивача не підтверджено конкретними доказами, а також не зрозумілим є твердження позивача, що вона не має можливості займатися улюбленою справою, якій присвятила своє життя при допущенні грубих порушень як особисто так і її підлеглими, що були виявленні при перевірці лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку у 2014 році. Окрім того, позивач як пенсіонер є соціально захищеною особою, отримує пенсію, тобто вона не була позбавлена засобів до існування. Позивачем також не доведено, що вона пережила моральні страждання у звязку з невиконанням відповідачем рішення суду. Звертає увагу суду, що рішення Таращанського районного суду Київської області від 08.09.2015 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 04.11.2015 року оскаржуються відповідачем у касаційному порядку, що доводиться витягом із касаційної скарги на вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій з відміткою канцелярії Вищого спеціалізованого суду України від 20.11.2015 року. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08.09.2015 року (а.с.4-8) позивача поновлено на роботі у Рокитнянській районній лікарні ветеринарної медицини на посаді завідувача лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи на ринку лікаря ветеринарної медицини Рокитнянської районної державної лабораторії ветеринарно-санітарної еспертизи на ринку з 01.07.2014 року, стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2014 року по 08.09.2015 року в розмірі 50825,88 грн, 6000 грн моральної шкоди та витрати на надання правової допомоги в розмірі 2436 грн..

04.11.2015 року ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційні скарги Рокитнянської районної лікарні ветеринарної медицини та Головного Управління ветеринарної медицини в Київській області відхилено. 20.11.2015 року Рокитнянською районною лікарнею ветеринарної медицини на вказану ухвалу Апеляційного суду Київської області та рішення районного суду подано касаційну скаргу.

08.09.2015 року Таращанським районним судом Київської області по справі №375/1194/14 (2/379/2224/15) було видано виконавчий лист про поновлення позивача на роботі з 01.07.2014 року та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3018,53 грн.. Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць в сумі 3018,53 грн допущено до негайного виконання.

Рішення в частині поновлення на роботі, на даний час, не виконано, оскільки в штатному розписі відповідача відсутня посада завідувач лабораторією-лікар ветмедицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, і вказана обставина визнається сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню.

Однак, при вирішенні позовів про поновлення на роботі необхідно враховувати, що вразі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник має бути поновлений на попередній роботі незалежно від того, що у роботодавця на час вирішення спору вже немає такої роботи (посади). В такій ситуації після поновлення працівника на роботі роботодавець має сам вирішити питання про можливість продовження трудових відносин відповідно до закону.

Виходячи зі змісту ст. ст. 24, 31, ч. 5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження», негайне виконання рішення суду означає обовязок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обовязків. Поновлення на роботі це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обовязками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу роботи, у тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою (отримання надбавок тощо).

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, рішення суду про поновлення на роботі позивача не виконано, а представником відповідача не наведено жодних належних доказів невиконання рішення суду про поновлення на роботі з поважних причин.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Саме до цього зводиться правовий висновок, що висловлений в постанові Верховного Суду України від 23 січня 2012 року у справі № 6-87 цс11 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обовязковим для судів, які зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Ураховуючи, що звільнення позивача відбулось 01.07.2014 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за травень та червень 2014 року.

З довідки про середню заробітну плату позивача, виданої Рокитнянською районної державною лікарнею ветмедицини (а.с.9) вбачається, що позивачу нарахована заробітна плата за травень 2014 року в розмірі 2974,16 грн, за червень 2014 року 2986,96 грн.

Враховуючи вказаний розмір нарахованої заробітної плати позивача за травень та червень 2014 року, а також кількість відпрацьованих робочих днів у травні-червні 2014 року - середньоденна заробітна плата позивача складає 156,87 грн, тобто: 2974,16 грн + 2986,96 грн / 38 днів = 156,87 грн.

Отже, суд бере до уваги розрахунок середньоденної заробітної плати представника позивача, зазначений в позовній заяві (а.с. 2) та який був встановлений судовим рішення Таращанського районного суду Київської області від 08.09.2015 року саме в розмірі 156,87 грн. (50825,88 грн. : 324 = 156,87 грн.), оскільки відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому судом не може бути взятим до уваги посилання представників в запереченні на позов щодо неправильного розрахунку середнього заробітку позивачки за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Таким чином, період затримки тривав з 09 вересня 2015 року по 27 травня 2016 року, що становить 179 робочих днів. Виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача 156,87 грн. розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника складає суму 28079,73 грн. (156,87 грн x 179 днів, що підлягають стягненню з відповідача на відшкодування позивачу.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що така шкода позивачці заподіяна, однак в задоволенні її позову в цій частині необхідно відмовити, мотивуючи тим, що задоволення її позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суду в повному розмірі є достатнім та справедливим відшкодуванням такої шкоди.

Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, та у звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 551,20 грн за вимоги майнового характеру, яка подана фізичною особою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 235, 236, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 2, 5, 8, 10, 15, 30, 57-61, 209, 213-215 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_2, середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 28079 (двадцять вісім тисяч сімдесят девять) гривень 73 копійки.

Стягнути з Рокитнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особою, що не була присутня у судовому засіданні з дня отримання копії цього рішення, апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області.

Повний текст рішення виготовлений 01.06.2016 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ:_______________