Справа №592/8272/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/965/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про розірвання попереднього договору купівліпродажу нерухомого майна, стягнення авансу та пені та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа : ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним позовом, в якому, остаточно уточнивши свої позовні вимоги ( а.с.133-134 ) просила: розірвати попередній договір купівліпродажу від 10 червня 2014 року; стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в солідарному порядку 57 500 грн. суму боргу за авансовим платежем та 29 440 грн. пені. Свої вимоги мотивувала тим, що 10 червня 2014 року між нею та відповідачами укладено попередній договір, згідно якого сторони зобовязали в майбутньому укласти договір купівліпродажу домоволодіння та земельну ділянку, площею 0,0542 га, що розташовані за адресою: м. Суми вул. Суворова, 24. На виконання даного договору, позивачем було передано 57 500 грн. завдатку. Оскільки в подальшому позивачу стало відомо про недоліки будинку, вона відмовилась від укладення договору купівлі-продажу, про що повідомила відповідачів, проте сплачені нею кошти в добровільному повернуті не були.

Будучи незгодною з первісним позовом, у вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому посилаючись на необґрунтовану відмову ОСОБА_5 від укладення договору купівлі-продажу, просила стягнути з неї на свою користь 5 750 грн. штрафу та завдані збитки в сумі 39 197 грн. 76 коп., з яких : 2 000 грн. витрати за оцінку майна ; 24 197 грн. 76 витрати на поліпшення будинку на вимогу ОСОБА_5; 13 000 грн. збитки за відмову від укладення договору купівлі продажу квартири.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суму у розмірі 57 500 грн. авансу сплаченого за умовами попереднього договору від 10 червня 2014 року. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 5750 грн. штрафу за відмову від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови їй у задоволенні частини зустрічних позовних вимог до ОСОБА_5 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного рішення не враховано, що витрати на проведення оцінки майна, поліпшення домоволодіння та на авансовий внесок для придбання квартири були понесені нею для укладення договору купівлі продажу, до отримання заяви ОСОБА_5 про розірвання попереднього договору. Зазначає, що саме з вини позивача не був укладений договір купівлі продажу, тому є підстави для стягнення з неї завданих збитків.

Рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 та зустрічних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення на її користь штрафу за відмову від укладення договору сторонами в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_6 та його представника, які також вважають скаргу обґрунтованою, заперечення ОСОБА_5 проти задоволення скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 червня 2014 року між сторонами укладено попередній договір, згідно умов якого ОСОБА_5 зобовязалась придбати, а ОСОБА_6 та ОСОБА_4 продати земельну ділянку розміром 0,0524 га, кадастровий номер :21:039:0034 та розташований на ній житловий будинок, житловою площею 38 кв.м., загальною площею 53 кв.м., за адресою: м. Суми, вул. Суворова, 24 ( а.с. 6 ).

Пунктом 3 даного договору встановлено, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договорів купівлі-продажу нерухомості ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_6 та ОСОБА_4 отримали гроші в сумі 57 500 грн. 00 коп. Зазначена сума розцінюється сторонами договору, як забезпечувальний платіж.

Попередній договір діяв до моменту укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що мало бути здійснено сторонами не пізніше 15 вересня 2014 року ( п.п Б) п. 1, п. 8 договору ).

26 червня 2014 року ОСОБА_5 на адресу відповідачів була надіслана заява про розірвання попереднього договору ( а.с. 5, 8 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення витрат на загальну суму 39 197 грн. 76 коп., суд першої інстанції виходив з того, що дані витрати не є спричиненою майновою шкодою, а також, що відсутній причинний звязок з відмовою ОСОБА_5 від виконання обовязків за умовами попереднього договору.

Проте, з такими висновками колегія суддів не може повністю погодитися, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п. 6 попереднього договору, сторони дійшли згоди, що той з них, хто необґрунтовано відмовився ( ухиляється ) від укладення договорів купівлі продажу нерухомості у визначений в пункті 1 цього договору ( чи додатково погоджений ) термін та на вищевказаних ( чи додатково погоджених ) умова, повинен відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі продажу.

Судом першої інстанції встановлено та не оскаржується сторонами, в т.ч. і ОСОБА_5 те, що вона необґрунтовано відмовилась від укладення договору купівліпродажу домоволодіння та земельної ділянки.

Відповідно до п.п. Б) п. 1 попереднього договору, сторони домовились, що підготовкою та збором ( отриманням ) документів, необхідних для укладення договорів купівлі-продажу нерухомості, Звіту про оціночну вартість нерухомого майна, ОСОБА_2 з Державного земельного кадастру, отримання довідки про нормативногрошову та експертно-грошову оцінку земельної ділянки, і таке інше, будуть займатись ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки був сформований 11 червня 2014 року, а ОСОБА_2 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 12 червня 2014 року ( а.с. 33-35, 36 ).

02 липня 2014 року ОСОБА_4 було сплачено 2 000 грн. за проведення оцінки майна Товариством з обмеженою відповідальністю «АБТ ГРУП», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №258 ( а.с. 26 ).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на час проведення оплати оцінки майна 02 липня 2014 року, відповідач ОСОБА_4 знала про відмову ОСОБА_5 придбавати спірне нерухоме майно та укладати договір купівліпродажу.

Окрім того, ОСОБА_4 мала діяти добросовісно щодо іншої сторони у попередньому договорі та у неї були відсутні підстави утриматися від виконання покладених попереднім договором обов»язків.

Таким чином, враховуючи те, що витрати на проведення оцінки майна були понесені ОСОБА_4 на виконання умов попереднього договору, а тому є збитками та підлягають стягненню з ОСОБА_5, так як вона необґрунтовано відмовилась від укладення договору купівлі продажу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 24 197 грн. 76 витрат на поліпшення будинку та 13 000 грн. сплачених за договором авансу та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, ОСОБА_4 не доведено, що фарбування покрівлі було здійснено саме на вимогу ОСОБА_5 З попереднього договору також не вбачається, що для укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 мало бути проведено будь-яке поліпшення нерухомого майна, що є предметом даного договору.

Також, ОСОБА_4, укладаючи 13 червня 2014 року з ОСОБА_8 договір авансу та передаючи останній 13 000 грн., діяла на власний ризик. Придбання іншого житла відповідачами не обумовлювалось сторонами попереднього договору від 10 червня 2014 року. Як пояснила ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, вона не мала коштів для придбання житла у ОСОБА_8, проте підписала договір авансу на таких умовах.

Слід зазначити, що основного зобов»язання ( договору ), яке б забезпечував даний платіж не укладалося, отже передані кошти не можна визнати завдатком, їх слід розцінити як аванс, який не заборонено повертати згідно положень ЦК України.

Сплачені ОСОБА_4 кошти за договором від 13 червня 2014 року не є збитками, в розумінні ст. 635 ЦК України, не пов»язані безпосередньо з поведінкою ОСОБА_5, відтак не підлягають стягненню з останньої.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити також, що звертаючись до суду з уточненим позовом, щодо стягнення пені за невиконання відповідачами умов договору, після початку слухання справи по суті, ОСОБА_5 збільшено позовні вимоги, що узгоджується з приписам ст. 27 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, рішення суду не у повній мірі відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому колегія суддів на підставі п. 1) - 2) ч. 1 ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне змінити рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 2000 грн. понесених нею збитків за невиконання умов договору.

Рішення суду підлягає зміні і в частині судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки зустрічний позов ОСОБА_4 було задоволено частково (на 17%), колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на її користь, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, 76 грн. 41 коп. судових витрат ( 449 грн. 48 коп. *17% ).

У відповідності до приписів п.п. 6) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України « Про судовий збір », за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, апеляційна скарга мала бути оплачена судом збором в сумі 494 грн. 43 коп. ( 449 грн. 48 коп. * 110 % ).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ( на 5% від оспорюваної суми ), належить стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 24 грн. 72 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції ( 494 грн. 43 коп. * 5% ).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2016 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа : ОСОБА_6 про стягнення суми збитків та вирішення питання щодо судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені збитки в сумі 2 000 гривень 00 копійок за попереднім договором від 10 червня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 76 гривень 41 копійку судового збору за розгляду справи в суді першої інстанції, а не в розмірі визначеному місцевим судом.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 24 гривні 72 копійки судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді