Справа № 344/7241/16-ц
Провадження № 2/344/3776/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Регістр» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в червні 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Регістр» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7500.85грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, отримавши належним чином повістку, причини неявки суд не повідомив, при цьому відповідач прохав відкладення справи 29.08.2016р. саме для подання заперечення, однак ні 19.09.2016р., ні 25.10.2016 р. в судові засідання заперечення не надав, повістку отримуваво своєчасно на дані засідання (а.с.24,29). Тому суд на підставі поданих позивачем доказів вважає за можливе завершити розгляд справи в заочному порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04.06.2013р. ОСОБА_4 керуючи автомобілем, що належить відповідачу, не переконався в безпеці руху та допустив зіткнення з автомобілем позивача, в результаті чого даний автомобіль зазнав технічних ушкоджень (а.с.9).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля-відповідача була застрахована у СК «Еталон», що вбачається з довідки про ДТП. Позивач зверталася до СК «Еталон» щодо виплат (а.с.9), але відповіді чи проведення страхового відшкодування з пояснень представника позивача СК не надала.

Однак, позивач обрав спосіб захисту вимог саме до відповідача володіючи таким правом та вибраним способом захисту своїх прав, про що буде зазначено нижче.

Відповідно до Звіту №169 про визначення вартості матеріального збитку складеного 05.06.2013р., вартість матеріального збитку (шкоди) завданого ОСОБА_3 як власнику пошкодженого автомобіля складає 7500.85грн. (а.с.8), інших доказів щодо цього матеріали справи не містять.

Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.07.2013р. визнано ОСОБА_4винним у вчиненні адмінправопорушення яке повязане з даним ДТП, відповідальність за яке передбачена ст..124 КУпАП (а.с.4-5).Доводи того, що водій ОСОБА_4 працював у відповідача, не спростовані.

Як слідує зі ст.. 1187, 1188 цього ж кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як зазначено вище, відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку вартість яку просить представник позивача стягнути з відповідача, визначена та не спростована іншими доказами.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Тому, з врахуванням того, що вину працівника відповідача у ДТП доведено судом, вартість матеріальної шкоди підтверджена належним і допустимим доказом, позовні вимоги про стягнення з юридичної особи, в якої працював на той час водій винен у ДТП, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача.

Як слідує з п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Відповідно до аналізу норм ст..1167,1172,1187,1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем роботодавця, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не винним водієм.

В даній справі, суд також застосовує правовий висновок ВСУ від 20 січня 2016 року у справі № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ст.ст. 22, 1167,1172,1187,1188 ЦК України, Законом України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», , керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити

Стягнути з ТОВ «Регістр», м. Івано-Франківськ, вул. Торгова, 3, , в користь ОСОБА_3, жительки с.Заріччя, вул.. Незалежності, 119, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, кошти в сумі 7500 грн. 85 коп. (сім тисяч пятсот гривень 85 копійок).

Стягнути з ТОВ «Регістр», м. Івано-Франківськ, вул. Торгова, 3, , в користь ОСОБА_3, жительки с.Заріччя, вул.. Незалежності, 119, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянути за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.