Справа № 360/1298/15-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/2437/16 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 46 01.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Мирчанської сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_4, третя особа: Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, про визнання недійсними державного акту та рішення сільської ради,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що за рішенням Мирчанської сільської ради Бородянського району Київської області від 22 липня 2008 року їм надано дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі у спільну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у розмірі 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,05 га в АДРЕСА_1.

Восени 2014 року відповідачка по справі ОСОБА_4, яка є власником сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_2, розпочала будівництво , зайнявши при цьому частину земельної ділянки, що належить позивачам. При цьому відповідачка послалась на видані їй на підставі рішення Мирчанської сільської ради від 19 квітня 2007 року державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1728 га для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи зазначені обставини позивачі вважали, що відповідачу неправомірно було передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,4228 га, в той час, як в користуванні попередньої власниці будинковолодіння по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 знаходилась земельна ділянка площею 0,40 га, а в користуванні їх (позивачів) батька ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 - земельна ділянка площею 0,25 га. До того ж, при оформленні технічної документації, на підставі якої видані державні акти відповідачу, з позивачами не були погоджені межі земельних ділянок і дана документація не була затверджена Мирчанською сільською радою.

На підставі викладеного, просили визнати недійсними рішення Мирчанської сільської ради від 19 квітня 2007 року в частині надання дозволу ОСОБА_4 на розробку технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 0,1728 га в с. Мирча по АДРЕСА_2 та державні акти на право власності відповідачки на земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1728 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що на земельній ділянці позивачів відповідачем було частково розміщено паркан і котлован.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що відповідачеві була надана сусідня земельна ділянка з порушенням вимог земельного законодавства, зокрема, документація з землеустрою виготовлена без узгодження меж з позивачами як суміжними землевласниками і не затверджена сільською радою.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Мирчанської сільської ради від 19 квітня 2007 року надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку технічної документації щодо передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,1728 га в АДРЕСА_2 (а.с.87-102).

На підставі даного рішення сільської ради від 19 квітня 2007 року ОСОБА_4 25 листопада 2008 року були видані державні акти на право власності на вказані земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0, 1728 га - для ведення особистого селянського господарства, розташовані в АДРЕСА_2 (а.с.172-173,178).

Рішенням Мирчанської сільської ради від 22 липня 2008 року позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації по передачі у спільну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,05 га в АДРЕСА_1 (а.с.177).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини на які посилаються позивачі як на обґрунтування своїх вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів порушення їх прав чи охоронюваних законом інтересів вищезазначеними рішенням сільської ради та державними актами, зокрема, порушення відповідачем меж земельних ділянок сторін.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавлення права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Таким чином, позивачі обґрунтовуючи свій позов, мали довести, що вони є землекористувачами земельної ділянки і їх право землекористувачів порушується відповідачем.

Однак матеріали справи не містять таких доказів.

В позовній заяві і в судовому засіданні позивачі посилались на те,що вони успадкували після смерті матері ОСОБА_7, яка в свою чергу успадкувала після смерті свого чоловіка і їх батька ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1. Однак матеріали справи також доказів на доведення цих обставин не містять.

Відповідно до п.7 Перехідних положень ЗК України 2001 р. громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Мирчанської сільської ради від 23 грудня 1994 року ОСОБА_6 було виділено у власність порядку приватизацію земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1. (а.с.11-28)

Також знаходження у ОСОБА_6, а після його смерті у ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,25 га доводиться записом в погосподарській книзі. (а.с. 214 т.1) )

Однак оскільки позивачі не зазначали коли помер ОСОБА_6 і коли померла ОСОБА_7 суд без цих відомостей не міг зробити висновків про те. яка норма ЗК України діяла на той час і чи перейшло до них право на користування земельною ділянкою у розмірі 0,25 га.

Позивачі посилались на те, що відповідач приватизувала земельну ділянку і з ними не погодила межі. Однак,знову ж таки, даних про те, чи були вони власниками будинку, а отже і суміжними землекористувачами на час приватизації відповідачем земельної ділянки вони суду не надали.

Дійсно матеріалами справи доводиться, що межі земельної ділянки відповідачем з власниками будинку АДРЕСА_1 не погоджувались. Однак для того, щоб визнати недійсним з цих підстав державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4. позивачі мали довести, що внаслідок відсутності погодження таких межі були порушені їх права на користування земельною ділянкою.

Як вбачається із матеріалів справи, їм наданий дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі у власність земельної ділянки площею 0,25 га. Даних про те, що внаслідок отриманням у власність відповідачем земельної ділянки, земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні позивачів зменшилась, матеріали справи не містять.

Оскільки межі земельної ділянки позивачів не встановлювались є голослівними їх доводи про те, що до Державного акту відповідача була включена належна позивачам частина земельної ділянки.

Таким чином, на підставі наданих позивачами доказів суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про те, що позивачі не довели в суді порушення їх прав внаслідок отримання відповідачем Державного акту на право власності на земельну ділянку, а тому відсутні підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування законного і обгрутованого рішення суду.

Керуючись ст..ст. 3403,307,308 ЦПК країни, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді