Справа № 302/1087/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про притягнення до відповідальності за погрози і образу, примусове публічне вибачення через районну пресу та стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 30 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

8 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2П про притягнення до відповідальності за погрози і образу, примусове публічне вибачення через районну пресу та стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн., який обґрунтувала тим, що вона обіймає посаду директора Міжгірської районної станції юних натуралістів, яка відноситься до системи відділу освіти Міжгірської районної державної адміністрації. Відповідач працював за сумісництвом охоронцем на станції юних натуралістів, на зауваження щодо виконуваної ним роботи реагував грубістю і суперечками. Після звільнення з роботи 9 вересня 2015 року відповідач по мобільному телефону образив позивачку брутальними нецензурними словами з погрозами фізичної розправи і залякуванням.

19 вересня 2015 року у приймальній відділу освіти відповідач публічно ображав позивачку.

6 жовтня 2015 року у приміщенні відділу освіти, на сходовій клітці, відповідач знову ображав позивачку нецензурними словами.

Вказані протиправні дії відповідача призвели до погіршення стану здоровя позивачки, яка була змушена звернутись у Міжгірську районну лікарню за медичною допомогою із-за одержаного нервового стресу через втрату авторитету серед колег по причині конфліктних ситуацій, відволікання від робочого процесу у звязку з викликами в міліцію та прокуратуру.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила задовольнити позов.

Рішенням Міжгірського районного суду від 30 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн., а також судові витрати в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просила скасувати оскаржуване нею рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що звільнення відповідача проведено за скороченням працівників освіти, а не за її власним бажанням, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. не відповідає завданим їй душевним стражданням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, оскільки позивачка не надала доказів на підтвердження доводів про виникнення конфліктів між ними, оскільки таких з його боку не існувало, а свідки дали неправдиві пояснення.

В запереченні ОСОБА_3, представник позивачки, просить апеляційну скаргу відповідача відхилити як необгрунтовану та безпідставну, оскільки викладені в апеляційній скарзі доводи спростовуються листом Управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 5 січня 2016 року за №Б53, 8Б-55.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали подану ними апеляційну скаргу і просили відхилити апеляційну скаргу відповідача з підстав, зазначених в запереченні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з повідомлення про вручення судової повістки, а надіслане ним клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з сімейними обставинами колегія суддів відхиляє як необгрунтоване.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтею 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканість, право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Згідно п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

За змістом ст. 23 ЦК України, оскільки підставою виникнення обов'язку відшкодувати моральну шкоду є правопорушення, то завжди є і моральні страждання з приводу порушення особистих немайнових прав фізичної особи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку всім зібраним по справі доказам, правильно дійшов висновку про те, що висловленими образами в нецензурній формі позивачці завдано душевних страждань від приниження її людської гідності, честі жінки, а також завдано шкоди її ділової репутації як керівника освітньої установи, бо таке мало місце в присутності підлеглих працівників та колег по роботі, тому відповідач зобовязаний відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000 грн..

Рішення суду першої інстанції постановлено згідно із ст. ст. 23, 275, 277, 280 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивачки висновків суду щодо розміру моральної шкоди не спростовують, оскільки не ґрунтуються на законі та не містять посилань на такі факти чи докази, які б давали підстави для зміни судового рішення в цій частині.

Крім того, суд врахував позовні вимоги, і ту обставину, що серед способів захисту порушеного цивільного права та інтересів не передбачена така форма захисту, як вибачення, а така вимога як притягнення ОСОБА_2 до відповідальності в рамках даного позову в порядку цивільного судочинства не розглядається.

На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, суд прийшов до вірного висновку, що позов в цій частині безпідставний, а тому задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неправдивість показів свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, якими суд обгрунтував рішення про образу та погрози відповідача в адрес позивачки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані свідки дали пояснення під присягою і підстав для сумніву в їх достовірності не наведено.

На підставі ст. 308 ЦПК України, з огляду на обставини, встановлені у справі в їх обєктивній сукупності, та з врахуванням вищезазначених норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: