Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/244/15-ц Провадження №2/711/ 1057/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого КЛОЧКО О.В.

- при секретарі ЛИТОВЧЕНКО О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом Департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог УДАЇ УМВС України в Черкаській області, Черкаська митниця про вилучення та повернення предмету гуманітарної допомоги

В С Т А Н О В И В :

Департамент соціального захисту населення обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про вилучення та повернення предмету гуманітарної допомоги.

На підставі розпорядження облдержадміністрації від 11.04. 2013 року № 99 назва установи змінилася з Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.

Свої доводи позивач обґрунтовує тим , що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями , який затверджений постановою КМ України від 19 липня 2006 року за N 999 / в послідуючому Порядок / , інвалід війни 11 групи ОСОБА_2 був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / скорочено Головне управління / гуманітарним автомобілем з правом передачі керування цим автомобілем членам сімї .

ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про гуманітарну допомогу» та Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів» мав право на отримання через органи соціального захисту населення від іноземного донора, як гуманітарну допомогу, автомобіль віком не старше 8 років на момент ввезення в Україну з обсягом двигуна до 1800 куб.см.

12.10.2005 року гр. ОСОБА_3 / Німеччина / подарував Головному управлінню , як гуманітарну допомогу, автомобіль «Фольксваген Пассат», 1999 року випуску, для передачі його інваліду ОСОБА_2

Рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України від 3.11.2005 року за № 26/ГД - 10704, автомобіль марки «Фольксваген Пассат», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун бензиновий ADR 471636, обєм двигуна 1781 см. куб., колір синій, визнаний гуманітарною допомогою.

На підставі митної декларації № 902000003/5/030620 від 14.11.2005 самоходом через Ягодинську митницю на адресу Головного управління доставлено гуманітарну допомогу автомобіль « Фольксваген Пассат », 1999 року випуску, митною вартістю 29239,58 грн.

16.11.2005 року ОСОБА_2 письмово звернувся до Головного управління про передачу йому вказаного автомобіля у тимчасове користування , що підтверджено зобовязанням від 16.11.2005 року та цей автомобіль передано у тимчасове користування з правом передачі користування членам його родини, також автомобіль зареєстровано в Управлінні ДАІ.

За рішенням колегії Головного управління від 27.10.2005 року за № 12-2 у звязку з неспроможністю керування автомобілем право керування надано онукові ОСОБА_1.

У 2012 році з листа управління праці і соціального захисту населення Соснівського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 26.11.2012 року №4059/01-12 стало відомо , що ОСОБА_2 помер 27.06.2007 року.

Відповідно до абзацу 7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями , затвердженого постановою КМ України від 19 липня 2006 року № 999 , після смерті інваліда , дитини-інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше , ніж 10 років , може бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками , діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля , які повинні бути сплачені членом сімї померлого інваліда, дитини - інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Контроль за дотриманням зазначеного строку здійснюється Головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції.

Автомобіль , яким інвалід користувався менше, ніж 10 років , після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сімї безоплатно, якщо в ній є інвалід , у випадках , зазначених в абзацах третьому - шостому п. 16 цього Порядку, в яких зазначено, що автомобіль , строк експлуатації якого менше, ніж 10 років / крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту / , після смерті інваліда залишається у користуванні його сімї, якщо в ній є інвалід , який :

-мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті

-був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації

-не має іншого автомобіля , в тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції .

Якщо інвалід , дитина-інвалід користувався автомобілем більше, ніж 10 років , за бажанням членів його сімї , автомобіль може бути переданий їм у власність - безоплатно.

Також, вказується , що в разі несплати членом сімї інваліда , дитини-інваліда , податків і зборів / обовязкових платежів / , автомобіль повертається / вилучається / Головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції після закінчення шестимісячного строку з дня смерті інваліда.

При цьому, вилучення автомобіля здійснюється у відповідності до абзацу 12 п. 16 цього Порядку, яким передбачено , що автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини - інваліда, вилучається відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду за поданням Головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

ОСОБА_1 повідомлено про повернення автомобіля 25.03.2013 року.

Відповідно до вимог п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями вищевказаний автомобіль має бути повернутий державі в особі позивача, оскільки сам ОСОБА_2 помер , а члени його родини до позивача не зверталися та добровільно автомобіль не повернули , чим порушили вимоги ст. 3 Закону України «Про гуманітарну допомогу» відповідно до якої отримувач гуманітарної допомоги має такі ж самі права на її використання, як і набувач гуманітарної допомоги.

Просили суд , вилучити у ОСОБА_1 автомобіль марки «Фольксваген Пассат», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун бензиновий ADR 471636, обєм двигуна 1781 см. куб., колір синій, митною вартістю 29239,58 грн. та передати його Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації.

В судовому засіданні представник Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав .

ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, зазначивши , що відсутні підстави для задоволення даного позову.

Представники Черкаської митниці ДФС та УДАІ УМВС України в Черкаській області в судове засідання не зявилися , незважаючи на те , що належним чином повідомлені судом про день і час розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановлено , що на підставі розпорядження облдержадміністрації від 11.04.2013 року за № 99 змінилась назва установи з Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / скорочено Департамент / .

Суд вважає, що в позовних вимогах Департаменту має бути відмовлено, виходячи з наступного.

1.09.2015 року при ухваленні судом заочного рішення про задоволення позовних вимог позивача та вилучення автомобіля не приймав участі у розгляді справи сам відповідач ОСОБА_1, який не був належним чином повідомлений судом , а тому , в силу вказаних обставин не міг надати вичерпні пояснення щодо фактичних обставин справи , а тому , в судовому порядку , ухвалою суду від 18 березня 2016 року скасовано заочне рішення суду від 1.09.2015 року у даній справі.

Відповідно до п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України № 999 від 19 липня 2006 року (на який посилається представник позивача), у редакції, що діє на час розгляду справи в суді, після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше, ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сімї інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

За обставинами справи, також встановлено , що за Рішенням колегії Головного управління від 27.10.2005 року за № 12-2 у звязку з неспроможністю ОСОБА_2 керування автомобілем право керування надано онукові ОСОБА_1.

Також, встановлено , що вказаний автомобіль з того часу перебував та перебуває у відповідача ОСОБА_1,фактичні поточні ремонти автомобіля та його технічне обслуговування здійснювалося та здійснюється відповідачем по теперішній час.

Також, встановлено , що після смерті інваліда ОСОБА_2 його внук відповідач ОСОБА_1 15.10.2012 року безпосередньо звертався до позивача на той час Головного управління праці та соціального захисту населення з приводу переоформлення автомобіля, щодо можливості розрахунку суми податків і зборів за ставками, що діяли на день здійснення митного оформлення автомобіля та доводив обставини про смерть ОСОБА_2, проте , ніякої відповіді від працівників Головного управління не отримав, його лист від 26.11.2012 року залишився без відповіді та належного реагування.

На заяві ОСОБА_1 від 15.10.2012 року наявна резолюція про підготовку документів на переоформлення автомобіля.

Також, у матеріалах справи наявний лист відповідь на адресу ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / від 25.03.2013 року за №200-05 , в якому вказується та підтверджуються обставини такого фактичного звернення ОСОБА_1 26.11.2012 року

до Головного управління. Ці обставини також визнав і представник позивача.

Також, встановлено , що ОСОБА_1 на своє письмове звернення до Головного управління праці та соціального захисту населення ніякої письмової відповіді не отримав, документальні підтвердження на цей рахунок суду не надані.

Таким чином, з часу смерті ОСОБА_2 по час направлення повідомлення та встановлення обставин смерті інваліда збігло повних 6 / шість / років та весь цей час автомобіль перебував на фактичному утриманні відповідача ОСОБА_1, який здійснював його поточний ремонт та технічне обслуговування за власні кошти.

Крім того , відповідно до наданих матеріалів , вбачається , що відповідач ОСОБА_1 , якому передано право керування автомобілем згідно Рішення колегії Головного управління праці та соціального захисту населення за №12-2 від 27.10.2005 року «Про передачу інвалідами права керування автомобілями» , проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і саме ця адреса була відома Головному управлінню праці та соціального захисту населення.

Разом з тим , письмова відповідь ОСОБА_1 від 25.03.2013 року була направлена на адресу АДРЕСА_2, та встановлено , що в силу вказаних обставин , фактично між сторонами було втрачено зв'язок .

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.5 ЦК України та частини другої статті 5 ЦК України закони та інші нормативно правові акти, у тому числі й акти цивільного законодавства, не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року №128 до Порядку від 8 вересня 1997 року внесено зміни, за якими п.42 / абз.2 / визначав , що автомобіль, отриманий органом соціального захисту населення як гуманітарна допомога для конкретної фізичної особи, яка перебуває на обліку для забезпечення автомобілем в органах соціального захисту населення, видається такій особі / за її згодою / незалежно від черги.

Відповідно до п.37 Порядку від 8.09.1997 року в редакції, чинній на час прийняття рішення про надання автомобіля, після смерті інваліда автомобіль, який він був забезпечений безоплатно або на пільгових умовах , залишається його сімї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Перереєстрація автомобіля на імя одного з членів сімї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку, як власник транспорту / абз.2 п.37 Порядку від 8.09.1997 року / .

9 серпня 2006 року набрав чинності Порядок від 19.07.2006 року, відповідно до п.41 якого після смерті інваліда автомобіль , отриманий як гуманітарна допомога, повертається / вилучається / головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку. / постанова від 16 травня 2012 року №6-10цс12/

Положення статті 5 ЦК України в повному обсязі поширювались і на Порядок від 19.07.2006 року № 999, як на новий акт цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають їз дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

За обставинами справи , інваліда ОСОБА_2 було забезпечено автомобілем на умовах, визначених п.37 Порядку від 8 вересня 1997 року.

ОСОБА_2 помер 27.06.2007 року, тобто, вже на час вступу в законну силу та дію Порядку від 19.07.2006 року № 999 нового нормативно правового акту, який регулює саме спірні правовідносини.

Таким чином , на час смерті ОСОБА_2 / початок виникнення спірних правовідносин / та заявлених вимог вже діяв саме новий Порядок від 19.07.2006 року №999.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду справи про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх судів України.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 16 травня 2012 року (справа № 6-10цс12) , яка надана суду, визначено, що питання щодо вилучення після смерті інваліда в членів його сімї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда.

Згідно абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України № 999 від 19 липня 2006 року (у редакції, яка діяла на час смерті інваліда) після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше, ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля і які повинні бути сплачені членом сімї інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Звертаючись до суду з даним позовом , позивач вказує, що відповідачем порушено вимоги ст. 3 Закону України «Про гуманітарну допомогу», згідно з якою отримувач гуманітарної допомоги має такі самі права на її використання, що і набувач гуманітарної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. / ч.3 ст.10 ЦПК України / .

Досліджуючи та аналізуючи надані в розпорядження суду докази, суд враховує наступні обставини:

1/ після смерті ОСОБА_2 до Головного управління саме по питанню переоформлення автомобіля звертався сам відповідач ОСОБА_1 , а саме , за матеріалами справи 26.11.2012 року / письмова відповідь відповідача від 25.03.2013 року / , що підтверджено в судовому засіданні відповідачем та визнається і представником позивача.

2/ встановлено також , що не з вини відповідача ОСОБА_1 фактично відсутній контроль за дотриманням строку з часу надання гуманітарної допомоги інваліду та часу користування цією гуманітарною допомогою , який має здійснюватися саме Головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції.

Разом з тим , будь які дані про первинні дані щодо контролю за дотриманням строку користування гуманітарною допомогою відсутні і таких позивачем також не надано суду.

Більше того, встановлено , що на підставі розпорядження облдержадміністрації від 11.04.2013 року за № 99 змінилась назва установи з Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / скорочено Департамент / .

При цьому , ще за існування Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА відповідач ОСОБА_1 звернувся з проханням сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля та переоформлення автомобіля після смерті ОСОБА_2, про Головним управлінням праці та соціального захисту населення це не було зроблено , та вже після реорганізації установи на Департамент соціального захисту населення Черкаської ОДА адресовано даний позов.

Також , встановлено , що з часу смерті ОСОБА_1 збігло повних 8 років , і про смерть інваліда ОСОБА_2, як встановлено за поясненнями ОСОБА_1, позивач достовірно знав у 2012 році від самого відповідача, проте , автомобіль відповідачем експлуатувався , і при цьому на його експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування витрачалися кошти.

При цьому , позивач мав витребувати свідоцтво про смерть інваліда ОСОБА_2 та діяти у відповідності до вказаного Порядку №999 від 19.07.2006 року, ще під час звернення до позивача в 2012 році автомобіль міг бути переданий у власність одному з членів сімї інваліда / внуку та відповідачу у справі ОСОБА_1 / за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля , які повинні бути сплачені членом сімї інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Таким чином, шестимісячним строком не було обмежено право члена сімї померлого інваліда на звернення з відповідною заявою про залишення автомобіля в його власності.

Проте, звернення відповідача ОСОБА_1 саме по сплаті податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля не було вирішено по суті позивачем , йому не було надано відповідних розяснень та рекомендацій щодо подальших його дій у звязку із смертю інваліда ОСОБА_2 , його звернення залишилось поза увагою позивача і не задокументовано та його волевиявлення не було спрямовано до Комісії з питань надання гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України, як того вимагав зазначений Порядок.

Це визнав і представник позивача, зазначивши, що будь які дані на цей рахунок відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що лише в разі відмови Комісії з питань надання гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України передати автомобіль у власність члену сімї померлого інваліда, позивач міг вимагати повернення зазначеного автомобіля від відповідача.

Крім того , встановлено , що в серпні 2006 року набрав чинності новий Порядок забезпечення інвалідів автомобілями , який регулює спірні правовідносини та встановлено сам факт смерті інваліда ОСОБА_2 -27.06.2007 року, в результаті чого фактично одночасно виникли момент спірних правовідносин та вимоги про вирішення питання щодо повернення спірного автомобіля.

Таким чином , відповідач в силу вищевказаних обставин у звязку прийняттям нового Порядку, що фактично співпадало із датою смерті ОСОБА_2 не міг знати і не знав положень цього Порядку, оскільки гуманітарна допомога автомобіль було надана за одним Порядком від 8.09.1997 року , а на час смерті ОСОБА_2 діяв вже інший Порядок.

За таких обставин, суд вважає, що саме в силу вказаних обставин , оскільки не здійснювався належний контроль за дотриманням строку з часу надання гуманітарної допомоги інваліду та часу користування цією гуманітарною допомогою , який має здійснюватися саме Головним управлінням соціального захисту чи управлінням виконавчої дирекції, а в особливості з ухваленням нового Порядку, відсутні порушення відповідачем вимог ст.3 Закону України «Про гуманітарну допомогу, як на це вказує позивач у своїй позовній заяві.

А тому , позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

Крім вищевикладеного , слід також зазначити , що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» № 426-V111 від 14 травня 2015 року / Прикінцеві положення / вказано , що норми цього Закону щодо передачі безоплатно у власність членів сімї , спадкоємців автомобіля, визнаного гуманітарною допомогою, яким інвалід, дитина інвалід були забезпечені через органи соціального захисту населення, поширюються також на випадки, коли смерть інваліда, дитини інваліда та звернення членів сімї до органів соціального захисту населення про залишення ім. автомобіля без сплати податків і зборів відбулися до набрання чинності цим Законом. Інвалід ОСОБА_2 помер до набрання чинності вказаного Закону , а тому, норми цього Закону поширюються і на спадкоємця - відповідача ОСОБА_1

У відповідності до ст.60 ЦПК України на сторони покладається доведення тих обставин , на які вони посилаються , як на підставу позовних вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

А тому , суд вважає, що в позовних вимогах має бути відмовлено.

На підставі ст..ст.11,60,213-215, 88 ЦПК України , керуючись Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України від 19.07.2006 року № 999,

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» № 426- V111 від 14 травня 2015 року, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: ОСОБА_5