АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 22 лютого 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.02.2016 року даний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн. боргу, інфляційні втрати в розмірі 46 200 грн., 3% річних у розмірі 4 200 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 19 473.42 грн. та 1 398.73 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами у розмірі 19 473.42 грн., ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового про відмову у задоволенні цих вимог. Посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи в цій частині та порушення норм матеріального права. Зазначає, що оскільки він отримав гроші у борг без процентів, про що вказано у розписці на підставі якої суд стягнув борг, то й не було підстав для задоволення позову в цій частині. Застосування до нього положень ч.2 ст.625 ЦК України за обставин коли ним отримана безпроцентна позика є достатнім для відшкодування понесених позивачем несвоєчасним виконанням зобов'язання втрат.

В судове засідання сторонни,будучи належним чином повідомленими,не з'явилися. Виходячи з положень ч.2ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 18.06.2013 року між сторонами був укладений договір позики за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику 70 000 грн. строком до 01.08.2013 року, про що видав власноруч написану розписку.

Відповідач, не дивлячись на закінчення терміну позики, не повернув позивачу кошти за договором.

Установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення боргового зобов'язання та підставно стягнув з відповідача суму боргу, інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11)

У зазначеній частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Ураховуючи таки положення закону суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 19 473.42 грн. - процентів за користування грошима, належним чином обгрунтувавши це та навівши відповідний розрапхунок.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання в апеляційній скарзі на безпроцентність позики,оскільки таке не випливає із змісту виданої відповідачем розписки, а на обставини визначені ч.2 ст.1048 ЦК України відповідач не посилався й таких судом не було встановлено.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760/16586/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 5954 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.