Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2534/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю сторін: представника позивача адвоката ОСОБА_1, голови сільської ради с.Чепа М.М.ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 за дорученням ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району, ОСОБА_3 про захист права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Виноградівського районного суду з позовом до ОСОБА_5 до ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району, ОСОБА_3 про захист права власності та, вважаючи, що діями відповідачів порушене її право, позивачка просить суд визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області №196 від 09.07.2013р. «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність»; Визнати недійним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області №219 від 26.12.2013р. «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність»; Визнати недійсним свідоцтво про право власності №17382050 від 05.02.2014р. про визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :07:002:0005 та скасувати відповідну державну реєстрацію права власності; Витребувати від ОСОБА_3 земельну ділянку, що знаходиться за адресою в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району площею 0,15 га за кадастровим номером :07:002:0005 та Визнати за позивачем ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району площею 0,15 га за кадастровим номером :07:002:0005, а також в солідарному порядку стягнути з відповідачів її судові витрати та витрати на правову допомогу.

Зокрема, позов мотивовано тим, що брат позивачки ОСОБА_7 помер 26.06.2012р., заповіту після смерті не залишав і, оскільки на час смерті брат не мав ані дружини, ані дітей, ані живих батьків, єдиним спадкоємцем за покійним є позивачка. Заяви про відмову від спадщини вона не подавала, тому вважає, що вона спадщину за померлим ОСОБА_7 прийняла у встановленому законом порядку.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що до складу спадкового майна після смерті брата входили земельна ділянка, що знаходиться в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району та земельна ділянка в с.Чепа, пл.Спортивна розміром 0,25 га., які належали ОСОБА_7 на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996р. «Про виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» та на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради №148 від 28.09.2004р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність». Користуючись правом на безкоштовну видачу Державного акту на зазначені земельні ділянки, покійний брат звернувся до органів Держкомзему про видачу йому правовстановлюючих документів, однак, оскільки Державою довгий час не виділялось фінансування, брат за життя так і не встиг отримати правовстановлюючі документи.

Далі позивачка зазначає, що, не дивлячись на зазначене, 09.07.2013р. ОСОБА_6 сільська рада прийнала рішення №195, яким вирішила: «Припинити дію рішення сьомої сесії двадцять другого скликання ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996р. «Про виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних жилих будинків», а саме пункту 8. ОСОБА_7 с. Чепа, вул. Незалежна, 35. ...3. Припинити дію рішення 13 сесії 4 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.09.2004 №148 «Про передачу ділянок у приватну власність», а саме пункт 2. ОСОБА_7 с. Гетеня, вул. Леніна 24 -0,40 га....».

Вважаючи таке рішення протиправним, позивачка оскаржили його в судовому порядку та відповідно постановою Виноградівського районного суду від 23.09.2013р., залишеним у силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2015р., таке рішення було визнано протиправним та скасовано.

Пізніше, позивачка звернулася до сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, що знаходиться в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району, додавши до даної заяви графічні матеріали про місце розташування, розмір та цільове призначення земельної ділянки, однак, позивачка отримала відмову, оскільки дана земельна ділянка належить вже ОСОБА_3 на праві приватної власності, а відтак, без її відому, під час процедури апеляційного оскарження (допоки постанова суду від 23.09.2013р. ще не набрала чинності), сільська рада своїм рішенням від 26.12.2013р. № 219 затвердила проект землеустрою на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 та визнала за ним право приватної власності на ділянку кадастровий номер №:07:002:0005. Отже, рішенням сільської ради №196 від 09.07.2013р. земельну ділянку, що знаходиться в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району, яку було виділено покійному брату позивачки, було вирішено передати відповідачу ОСОБА_3, а саме надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної ділянки у власність). Сільська рада своїм рішенням від 26.12.2013р. № 219 затвердила проект землеустрою на вказану земельну ділянку гр. ОСОБА_3 та визнала за ним право приватної власності на ділянку кадастровий номер № :07:002:0005.

31.07.2015р. позивачкою здійснено запит в мережі Інтернет про власника земельної ділянки по вул.Незалежна-35 в с.Чепа і згідно із Інформаційної довідки встановлено, що 04.02.2014р. о 10:30 год. за громадянином ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку по вищевказаній адресі за кадастровим номером :07:002:0005 та видано свідоцтво про право власності №17382050 від 05.02.2014р.

З огляду на вищезазначене позивачка вважає, що вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності саме їй, як єдиному спадкоємцю за покійним братом ОСОБА_7, а сільська рада не мала права передавати дану ділянку іншій по сторонній особі, а відтак її право приватної власності підлягає захисту з огляду на наступне:

Так, постановою Виноградівського районного суду від 23.09.2015р., і яке має преюдиційне значення по даній справі встановлено, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_7 входили земельна ділянка, що знаходиться в с.Чепа, вул.Незалежна- 35, та земельна ділянка в с.Чепа пл.Спортивна розміром 0,25 га. Дані земельні ділянки належали ОСОБА_7 на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996 року «Про вилучення земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» (а.с.7) та на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради №148 від 28.09.2004 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (а.с.8). Згідно даної Постанови ОСОБА_7 мав обґрунтовані очікування щодо дотримання суб'єктом владних повноважень при прийняти ним рішень, вимог частини 2 статті 19 Конституції України, тобто, розраховував на те, що ОСОБА_6 сільська рада діятиме на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Порушення порядку прийняття рішення ОСОБА_6 сільською радою не може бути безумовною підставою скасування такого рішення, а відтак, за таких обставин, ОСОБА_6 сільська рада не мала права приймати рішення, яким припинила дію попередніх своїх рішення про надання земельної ділянки на праві приватної власності ОСОБА_7

Проте, ОСОБА_6 сільська рада припинила дію попередніх рішень прийнявши рішення №195 від 09.07.2013 року, вийшла за межі наданих законом повноважень, окрім того, спірна земельна ділянка, на яку претендує позивачка як спадкоємець, дійсно належала ОСОБА_7, що стверджено письмовими доказами у справі, а отже, з огляду на вказане, позивачка просить суд повністю задоволити її позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, в заперечення проти позовних вимог послався на наявність двох взаємовиключаючих рішень сільської ради с.Чепа, якими спірну земельну ділянку було виділено ОСОБА_7 та ОСОБА_3, вважає що підстави для задоволення позовних вимог відсутні (письмові заперечення долученні до матеріалів справи а.с.61), тому просить суд в задоволенні позову відмовити, представник відповідача ОСОБА_4 також заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, інших доказів сторони не надали, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст.16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Так, відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи даний спір між сторонами суд виходить з того, що Конституція України (ст41) проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказах встановлено, що брат позивачки ОСОБА_7 помер 26.06.2012р. /а.с.14/, заповіту після смерті не залишав і єдиним спадкоємцем за покійним є позивачка, оскільки на час смерті брат інших спадкоємців не мав. Встановлено також, що позивачка заяви про відмову від спадщини за померлим братом не подавала, тому суд вважає, що вона спадщину за померлим ОСОБА_7 прийняла у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В силу приписів ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012р. №296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та ОСОБА_1 із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Підпунктом а) пункту 3 ст.152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст.392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_7 входили земельна ділянка, що знаходиться в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району та земельна ділянка в с.Чепа, пл.Спортивна розміром 0,25 га., які належали ОСОБА_7 на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996р. «Про виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» та на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради №148 від 28.09.2004р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність». Користуючись правом на безкоштовну видачу Державного акту на зазначені земельні ділянки, покійний брат звернувся до органів Держкомзему про видачу йому правовстановлюючих документів, однак, за життя так і не встиг отримати правовстановлюючі документи.

Не дивлячись на зазначене, 09.07.2013р. ОСОБА_6 сільська рада прийняла рішення №195, яким вирішила: «Припинити дію рішення сьомої сесії двадцять другого скликання ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996р. «Про виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних жилих будинків», а саме пункту 8. ОСОБА_7 с. Чепа, вул. Незалежна, 35. ...3. Припинити дію рішення 13 сесії 4 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.09.2004 №148 «Про передачу ділянок у приватну власність», а саме пункт 2. ОСОБА_7 с. Гетеня, вул. Леніна 24 -0,40 га....».

Вважаючи таке рішення протиправним, позивачка оскаржили його в судовому порядку та відповідно постановою Виноградівського районного суду від 23.09.2013р., залишеним у силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2015р., таке рішення було визнано протиправним та скасовано.

Так, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між тим, зазначеною постановою Виноградівського районного суду від 23.09.2015р., і яке має преюдиційне значення по даній справі встановлено, що «до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_7 входили земельна ділянка, що знаходиться в с.Чепа, вул.Незалежна- 35, та земельна ділянка в с.Чепа пл.Спортивна розміром 0,25 га. Дані земельні ділянки належали ОСОБА_7 на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996 року «Про вилучення земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків» (а.с.7) та на підставі рішення ОСОБА_6 сільської ради №148 від 28.09.2004 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» (а.с.8). 09 липня 2013 року ОСОБА_6 сільська рада прийняла рішення №195, яким вирішила: «1. Припинити дію рішення сьомої сесії двадцять другого скликання ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996 року «Про виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних жилих будинків», а саме пункту 8. ОСОБА_7, с. Чепа, вул. Незалежна, 35… 3. Припинити дію рішення 13 сесії 4 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.09.2004 №148 «Про передачу ділянок у приватну власність», а саме пункт 2. ОСОБА_7, с. Гетеня, вул. Леніна, 24, 0,40 га.» (а.с.6)

Судом встановлено що оскаржуваним рішенням ОСОБА_6 сільська рада вирішила припинити дію рішення ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996 року та рішення ОСОБА_6 сільської ради від 28.09.2004 №148 «Про передачу ділянок у приватну власність».

Так, рішення ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996 року та рішення ОСОБА_6 сільської ради №148 від 28.09.2004 року є ненормативними актами, а актами індивідуальної дії, які не можуть бути скасовані самим органом місцевого самоврядування.

ОСОБА_6 сільська рада Виноградівського району прийняла рішення №197 від 09.07.2013 року про припинення дії рішень на підставі клопотання Державної інспекції сільського господарства від 26.06.2013 р. №04/3344/355. В даному клопотанні зазначається, що рішення ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996 року про надання земельної ділянки ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 31 Земельного кодексу України, чинного на момент прийняття рішення; рішення ОСОБА_6 сільської ради від 28.09.2004 року №148 не відповідає вимогам ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу, чинного на момент прийняття.

ОСОБА_7, як набувач права власності па земельні ділянки, не мав перевіряти правильність рішень ОСОБА_6 сільської ради щодо реалізації нею наданої чинним законодавством компетенції, а зобов'язаний був дотримуватися встановлених законом умов та порядку набуття майна. ОСОБА_7 мав обґрунтовані очікування щодо дотримання суб'єктом владних повноважень при прийняти ним рішень, вимог частини 2 статті 19 Конституції України, тобто, розраховував на те, що ОСОБА_6 сільська рада діятиме на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Порушення порядку прийняття рішення ОСОБА_6 сільською радою не може бути безумовною підставою скасування такого рішення. За таких обставин, ОСОБА_6 сільська рада не мала права приймати рішення, яким припинила дію попередніх своїх рішення про надання земельної ділянки на праві приватної власності ОСОБА_7

Проте, ОСОБА_6 сільська рада припинила дію попередніх рішень прийнявши рішення №195 від 09.07.2013 року, вийшла за межі наданих законом повноважень. Вищезазначене підтверджує протиправність рішення ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району № 195 від 09.07.2013 року. Отже, розглянувши справу на підставі поданих доказів та у межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов заявлено підставно, обставини, наведені позивачем на обґрунтування вимог, знайшли підтвердження в судовому засіданні, та встановлені судом факти є достатніми для визнання в частині незаконним та скасування рішення ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району №195 від 09.07.2013року…».

На підставі наведеного позивачка звернулася до сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, що знаходиться в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району, додавши до даної заяви графічні матеріали про місце розташування, розмір та цільове призначення земельної ділянки, однак, позивачка отримала відмову, оскільки дана земельна ділянка належить вже ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Зробивши запит на отримання Онлайн інформаційної довідки з Реєстру прав на нерухоме майно, позивачка довідалась, що без її відому, під час процедури апеляційного оскарження (допоки постанова суду від 23.09.2013 року ще не набрала чинності), сільська рада своїм рішенням від 26.12.2013р. № 219 затвердила проект землеустрою на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 та визнала за ним право приватної власності на ділянку кадастровий номер №:07:002:0005. Отже, рішенням сільської ради №196 від 09.07.2013р. земельну ділянку, що знаходиться в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району, яку було виділено покійному брату позивачки, було вирішено передати відповідачу ОСОБА_3, а саме надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної ділянки у власність).

Сільська рада своїм рішенням від 26.12.2013р. №219 затвердила проект землеустрою на вказану земельну ділянку гр. ОСОБА_3 та визнала за ним право приватної власності на ділянку кадастровий номер № :07:002:0005, а 31.07.2015р. позивачкою здійснено запит в мережі Інтернет про власника земельної ділянки по вул.Незалежна-35 в с.Чепа і згідно із Інформаційної довідки встановлено, що 04.02.2014р. о 10:30 год. за громадянином ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку по вищевказаній адресі за кадастровим номером :07:002:0005 та видано свідоцтво про право власності №17382050 від 05.02.2014р.

З огляду на вищезазначене, суд погоджується із доводами позивачки, що вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності саме їй, як єдиному спадкоємцю покійного ОСОБА_7, а сільська рада не мала права передавати дану ділянку іншій по сторонній особі, а відтак її право приватної власності підлягає захисту відповідно до приписів ст.16 ЦК України.

Окрім того, докази позивачки про те, що спірна земельна ділянка, на яку претендує позивачка як спадкоємець, дійсно належала ОСОБА_7, стверджено належними та допустими доказами /а.с.15-32/, а саме: Рішенням ОСОБА_6 сільської ради від 29.11.1996 р., яким вирішено виділити у довічне спадкове володіння земельної ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків розміром 0,15 га: … ОСОБА_7, с.Чепа, вул.Незалежна-35; Рішенням ОСОБА_6 сільської ради №148 від 28.09.2004 року, яким вирішено передати в приватну власність ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд в розмірі 0,15 га в с. Чепа, вул. Незалежна, 35; Заявою ОСОБА_7 від 15 вересня 2009 року до Управління Держкомзему у ОСОБА_8 районі про оформлення та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку, по вул. Незалежна, 35 в с. Чепа; ОСОБА_6 сільської ради від 12.06.2013р. № 02-10/234, в якому сільською радою визнано, що «… до сільської ради звертався також ОСОБА_3 про відмову у відведенні земельної ділянки по вул.Незалежна, 35 в с.Чепа, оскільки відповідно по господарського обліку книга № 7 особовий рахунок № 0622 земельна ділянка по вул. Незалежна, 35 рахується за гр. ОСОБА_7 З дня його смерті рішення про вилучення зазначеної ділянки та виділення її новому користувачу не приймалося…»; ОСОБА_6 сільської ради від 21.01.2013 року № 02-10/38, в якому сільська рада визнала, що «… земельна ділянка по вул. Незалежна, 35 в с. Чепа була надана в користування ОСОБА_7 і на даний час рахується за ним. Згідно закону, першочерговими користувачами даної ділянки є його діти…»; Рішенням ОСОБА_6 сільської ради № 171 від 06.02.2013 року, яким відмовлено гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою по даній ділянці, позаяк така ділянка виділена гр. ОСОБА_7 Свідоцтвом про смерть гр. ОСОБА_7 26 червня 2012р.; Довідкою ОСОБА_6 сільської ради від 03.09.2013р., відповідно до якої встановлено, що на час смерті ОСОБА_7, разом з ним проживала і була зареєстрована ОСОБА_5; ОСОБА_8 державної нотаріальної контори від 07.11.2013р. розяснено позивачу, що у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку видати свідоцтво про право на спадщину за законом не вдається можливим і рекомендовано звернутися до суду, а відтак позивачка вважає, що спірна земельна ділянка не могла бути переданою іншій особі, оскільки належала ОСОБА_7 і після його смерті мала бути передана позивачці ОСОБА_5

Так, згідно роз'яснень, викладених в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Що стосується незаконності рішень органу місцевого самоврядування то суд зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК України).

За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст.ст.8,124 Конституції України, ст.ст.26,30,87-90,97,100, 102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст.15 ЦПК України, ст.12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи, що Державні акти на право власності на земельну ділянку по чинному законодавству не видають, слід мати на увазі, що документами, які посвідчують право власності на земельну ділянку є Свідоцтва державних реєстраторів.

Таку саму правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26.09.2012р. (справа N 6-103цс12),яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

У зв"язку з наведеним, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позов підставний, а відтак підлягає до повного задоволення.

Суд також вважає, що судові витрати по справі, які поніс позивач, слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 17.08.2015р. /а.с.1/ позивач сплатив 243,60 грн. судового збору та відповідно до Договору про надання правової допомоги від 01.09.2015р., ОСОБА_10 ВРН-1 здачі-приймання послуг, квитанції №066 від 08.02.2016р. позивач сплатив 4.000,00 грн. за надання правової допомоги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка долучила до матеріалів справи докази понесення нею витрат на правову допомогу адвоката, а відтак позивачка порушує питання про розподіл судових витрат і просить стягнути з відповідачів понесені нею та документально підтвердженні витрати на правову допомогу у розмірі 4.000,00 грн. Зокрема, до клопотання позивачкою додано касову квитанцію за наданні нею послуги за договором про надання правової допомоги, укладеним 01.09. 2015р. між позивачкою та адвокатом ОСОБА_1.

Вирішуючи дане клопотання суд виходить з того, що п. 47 Постанови пленуму роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, Рішення від 13 липня 2013 року № б-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання

безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі Ш Закону України від 02.06.2011р. 3460-УГ «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,42,56 ЦК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка падає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно зі ст.1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до вимог ст.ст.6,203,207,215,627,1054,1055 ЦК України та керуючись ст.ст.10,11,60,84,88,209,213,215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району, ОСОБА_3 про захист права власності - задоволити.

Визнати недійсним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області №196 від 09.07.2013р. «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність».

Визнати недійним та скасувати рішення ОСОБА_6 сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області №219 від 26.12.2013р. «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності №17382050 від 05.02.2014р. про визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :07:002:0005 та скасувати відповідну державну реєстрацію права власності.

Витребувати від ОСОБА_3 земельну ділянку, що знаходиться за адресою в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району площею 0,15 га за кадастровим номером :07:002:0005.

Визнати за позивачем ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою в с.Чепа по вул.Незалежна-35, Виноградівського району площею 0,15 га за кадастровим номером :07:002:0005.

Стягнути з ОСОБА_6 сільської ради, Виноградівського району (990361, Закарпатська область, Виноградівський район, с.Чепа, вул.Фогорош-33, ) на користь ОСОБА_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН-) 121,80 грн. судового збору та 2.000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 (дані про ІПН в матеріалах справи відсутні) на користь ОСОБА_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН-) 121,80 грн. судового збору та 2.000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлене 10.02.2016р.

ГоловуючийОСОБА_10