АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.

секретар: Чубрей І.І.

за участю представника заявника ОСОБА_1, представника Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року та ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції у Чернівецькій області, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду із скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції в Чернівецькій області в якій просить:

1) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 при винесенні ним 12 лютого 2016 року постанов про закінчення виконавчих проваджень №36247553, №34028055 на підставі п. 13 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»;

2) зобовязати відділ ДВС Хотинського РУЮ скасувати неправомірні постанови від 12 лютого 2016 року про закінчення виконавчих проваджень №36247553, №34028055, відновити їх виконання та поновити заходи примусового виконання;

3) зобовязати відділ ДВС Хотинського РУЮ припинити порушення прав стягувача ОСОБА_3 та зобовязати вчиняти виконавчі дії у відповідності до чинного законодавства України;

4) визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 при винесенні ним 12 лютого 2016 року постанов про закінчення виконавчих проваджень №48051721, №48053590, №48493285, №40605790, №42725300, №36248056, №36247792, №38689567,

22ц-728/16 головуючий по 1 інстанції Телешман О.В.

Категорія: 81 доповідач Кулянда М.І.

№45766055 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та зобовязати відділ ДВС Хотинського РУЮ скасувати ці неправомірні постанови;

5) визнати, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 було порушено права ОСОБА_3 на справедливий судовий розгляд та мирне володіння своїм майном.

Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року у задоволені скарги ОСОБА_3 відмовлено.

На вказану ухвалу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року та ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення її скарги у повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови про закінчення виконавчих проваджень, прийняті старшим державним виконавцем відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 12 лютого 2016 року, відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника при прийнятті вказаних постанов не було порушено.

Такий висновок суду грунтується на нормах матеріального права та на доказах, представлених сторонами по справі.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволення скарги.

Пунктами 4, 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6 визначено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. Згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Згідно п. ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі у разі непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

Відповідно до ч.4 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобовязаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови предявити його до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 30 червня 2015 року постановами старшого державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4, разом із супровідними листами, повернуто виконавчі документи, а саме: судовий наказ Хотинського районного суду Чернівецької області № 2-н-213/12 від 19 березня 2012 року у виконавчому провадженні №36247553 про стягнення з ОСОБА_5 ВКТ «Арго» на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в сумі 5 599 гривень 03 копійки та судовий наказ Хотинського районного суду Чернівецької області № 2-н-295/12 від 31 липня 2012 року у виконавчому провадженні №34028055 про стягнення з ОСОБА_5 ВКТ «Арго» на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в сумі 7 900 гривень 66 копійок - прокурору Хотинського району Чернівецької області, оскільки він представляв інтереси ОСОБА_3 в суді, де було зазначено, що виконавчі документи надсилаються заявникові для вирішення питання щодо повторного предявлення виконавчих документів до виконання .

06 липня 2015 року оригінали вищенаведених виконавчих документів надіслані прокурором Хотинського району Чернівецької області разом із заявами про відкриття виконавчих проваджень до відділу ДВС Хотинського РУЮ. 07 липня 2015 року старшим державним виконавцем було відкрито виконавчі провадження №48051721 по виконанню судового наказу Хотинського районного суду Чернівецької області № 2-н-213/12 від 19 березня 2012 року та №48053590 по виконанню судового наказу Хотинського районного суду Чернівецької області № 2-н-295/12 від 31 липня 2012 року.

Відповідно до ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2015 року, яка набрала чинності 30 вересня 2015 року, старшим державним виконавцем відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 , 20 жовтня 2015 року було винесено постанови про відновлення виконавчих проваджень №36247553 та №34028055 по виконанню вищенаведених судових наказів .

Таким чином, станом на 20 жовтня 2015 року судовий наказ Хотинського районного суду Чернівецької області № 2-н-213/12 від 19 березня 2012 року фактично перебував на виконанні у виконавчому провадженні № 48051721, а судовий наказ Хотинського районного суду Чернівецької області № 2-н-295/12 від 31 липня 2012 року - у виконавчому провадженні № 48053590. У відновлених виконавчих проваджень №36247553 та №34028055 судові накази були відсутні, оскільки їх було повернуто державним виконавцем прокурору, який предявив їх в подальшому повторно до виконання і за цими виконавчими документами були відкриті виконавчі провадження №48051721 та №48053590 і спрямовано сторонам виконавчого провадження боржнику до виконання, стягувачу та прокурору для відома.

У виконавчих провадженнях №36247553 та №34028055 вказані вище судові накази у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови не предявлялися до виконання, а тому 12 лютого 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 було винесено постанови в даних виконавчих провадженнях про закінчення, відповідно до п.13 ч.1 ст. 49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірність винесення старшим державним виконавцем відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 12 лютого 2016 року постанов про закінчення виконавчих проваджень № 36247553 та №34028055, оскільки в даних виконавчих провадженнях виконавчі документи поверталися прокурору і в подальшому не предявлялися до виконання ні прокурором, ні стягувачем в строки, передбачені ч.4 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

Також є правильним висновок суду першої інстанції про правомірність винесення старшим державним виконавцем відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 12 лютого 2016 року постанов про закінчення виконавчих проваджень №48051721, №48053590, №48493285, №40605790, №42725300, №36248056, №36247792, №38689567, №45766055, в звязку з визнанням боржника банкрутом, виходячи з наступного.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом.

Згідно ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Відповідно до ч.4 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови Господарського суду Чернівецької області від 22 січня 2016 року боржника у вказаних вище виконавчих провадженнях товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, строком до 23 січня 2017 року.

Офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника - товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури відбулося на сайті Вищого господарського суду України 26 січня 2016 року.

В звязку з цим, 12 лютого 2016 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №48051721, №48053590, №48493285, №40605790, №42725300, №36248056, №36247792, №38689567, №45766055, в звязку з визнанням боржника банкрутом і направлено сторонам виконавчого провадження - боржнику для виконання, а стягувачеві та прокурору для відома (а.с. 196-206).

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3 прийшов до правильного висновку, що старший державний виконавець відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 правомірно виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень, на підставі п.7 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з визнанням боржника банкрутом.

Колегія суддів вважає законною та обґрунтованою ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року про відвід судді Руснака А.І.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Суд, розглядаючи заяву про відвід судді, навівши підстави для відводу, зокрема те, що вказаним суддею неодноразово розглядались справи і ухвалювались по них рішення, де сторонами були боржник ОСОБА_5 ВКТ «Арго» та стягувач ОСОБА_3, і суддею була висловлена позиція з приводу даного спору на користь заявника, правильно застосував їх, виходячи із змісту зазначеної статті.

Доводи апелянта є неконкретними і зводяться до загальних формулювань на цитування переліку норм матеріального та процесуального права, в основному зводяться до того, що суд першої інстанції не надав переважної оцінки доказам заявника, не зясував обставини справи, які підтверджують неправомірність дій ОСОБА_4 щодо винесення ним постанов про закінчення виконавчих проваджень, на підставі п.7 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», однак, вони не відповідають дійсності і нічим не обгрунтовані.

Всі обставини справи були об'єктивно та всесторонньо досліджені судом першої інстанції, на підставі чого суд обґрунтовано прийшов до висновку, що старший державний виконавець відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 правомірно виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень, на підставі п.7 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з визнанням боржника банкрутом.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншим засобом доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що внаслідок неправомірних дій старшого державного виконавця відділу ДВС Хотинського РУЮ ОСОБА_4 було порушено її права на справедливий судовий розгляд та мирне володіння своїм майном є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як розяснено в п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень субєкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у звязку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

У п.20 вищезазначеної Постанови Пленуму зазначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

У разі заявлення у скарзі вимог про право (наприклад, про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби) в їх прийнятті має бути відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, статті 383 ЦПК.

Таким чином, визнання порушеними стосовно ОСОБА_3 ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколу № 1 до Конвенції не може бути предметом судового розгляду у даній справі, оскільки суд в даних правовідносинах вирішує питання лише про правомірність рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби відділу ДВС Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області.

Крім того, відповідно до розділу ІІ статті 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечення дотримання зобовязань за Конвенцією та Протоколами до неї відноситься до повноважень Європейського суду з прав людини.

Помилковими є доводи апелянта про те, що ухвала Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року винесена з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви про відвід судді, заступник начальника відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_6 посилається на те, що вказаним суддею неодноразово розглядались справи і ухвалювались по них рішення, де сторонами були боржник і стягувач ОСОБА_3 і суддею була висловлена позиція щодо даного спору на користь заявника.

Для того, щоб в сторін не виникало будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, чи безсторонності судді при розгляді даної справи, суд першої інстанції, виходячи із змісту статті 20 ЦПК України, прийшов до правильного висновку, задовольнивши заяву заступника начальника відділу державної виконавчої служби Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області ОСОБА_6 про відвід судді Руснака А.І.

Інші доводи апелянта не впливають на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвала Кельменецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року та ухвала Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року, в частині вирішення питання про відвід судді, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2016 року та ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2016 року, в частині вирішення питання про відвід судді, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: