1Справа № 335/4663/16-ц 2-з/335/37/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

25 квітня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_1 від 25 квітня 2016 року про забезпечення позову до ОСОБА_2, треті особи Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про виключення майна з опису та звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про виключення майна з опису та звільнення майна з-під арешту.

За змістом позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд виключити з опису та звільнити з-під арешту майно, а саме дитячі плаття, юбки, кофти та інший дитячий одяг (всього 490 найменувань), яке зазначено в актах опису й арешту майна від 12 та 13 квітня 2016 року, складеного державним виконавцем Орджонікідзевуського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції в рамках зведеного виконавчого провадження № 50710651 та виконавчого провадження № 46733437, яке приєднане до зведеного виконавчого провадження.

Ухвалою судді від 25 квітня 2016 р. дана позовна заява залишена без руху із наданням позивачеві строку на усунення недоліків позовної заяви.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій зазначив, що майно, яке увійшло до актів опису та арешту є його власністю, а не належить боржникові, оскільки належне боржникові приміщення він орендував та використовував як магазин з продажу дитячого одягу. Позивач вказує, що державними виконавцями проводяться виконавчі дії спрямовані на реалізацію арештованого майна. Тому просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу цього майна, оскільки майно може бути реалізовано в рахунок боргу іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову за відсутності учасників процесу.

Вивчивши подані суду матеріали, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктами 2, 6 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Отже, за змістом наведених вимог ЦПК України, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто, забезпеченням позову є сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу виключення майна (дитячого одягу) з актів опису та арешту майна, а також звільнення цього майна з-під арешту.

Однак, проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову, позовну заяву та надані позивачем матеріали, суд доходить висновку, що позивач не довів наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Так, з наданих суду копій актів опису та арешту майна від 12 квітня 2016 р. та від 13 квітня 2016 р. вбачається, що майно буде передане для реалізації не раніше 18 квітня 2016 р., а не пізніше цього часу. Крім того, як зазначено в цих актах майно на відповідальне зберігання отримав боржник ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна, на яке звернено стягнення, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється спеціалізованими організаціями на підставі договору між державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Суд зазначає, що прилюдні торги, аукціони є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну. Законодавством передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, аукціонів а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів, аукціонів, по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів, аукціонів, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів, аукціонів.

Надані суду матеріали не містять інформації про те, що на даний час здійснюється підготовка або проведення прилюдних торгів або аукціонів, зокрема, суду не надано відповідного інформаційного повідомлення чи повідомлення, яке б було надіслано позивачеві щодо призначення дати прилюдних торгів, аукціонів.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що згідно з пунктом 6 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна у разі, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. В даному ж випадку позивачем предявлено позов тільки про зняття арешту.

Крім того, на даний час провадження за позовом ОСОБА_1 ще не відкрито, його позовна заява залишена без руху, в тому числі, і з підстав зазначення у позовній заяві конкретного змісту позовних вимог та обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, які впливають на визначення підсудності даного спору. Також, в ухвалі зауважено, що копії актів опису та арешту майна, надані позивачем, є неякісними, що унеможливлює встановлення їх змісту, зокрема, в частині переліку майна.

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить переконання, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що подана передчасно, а тому не може бути задоволена судом.

Керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 25 квітня 2016 року про забезпечення позову до ОСОБА_2, треті особи Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про виключення майна з опису та звільнення майна з-під арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова