Справа № 361/1269/14-ц
Провадження № 2/361/511/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «ОСОБА_1» до завідувача Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання дій державного нотаріуса протиправними, скасування свідоцтва про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом у частині вирішення вимог про стягнення судових витрат (правової допомоги)

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ТОВ «Фірма «ОСОБА_1» звернулося до суду із позовом про визнання дій державного нотаріуса протиправними, скасування свідоцтва про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позивач заявлені ним вимоги мотивував тим, що державний нотаріусом ОСОБА_2 безпідставно та незаконно з порушення вимог ст. ст. 4,5 7 Закону України «Про нотаріат» ч. 5 ст. 147 ч. 2 ст. 148 ЦК України, ч. 2 ст. 55 Закону України «Про господарські товариства», видані відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 свідоцтва про право власності і право на спадщину за законом після смерті спадкодавця 28.08.2010 року ОСОБА_6 та який за життя був учасником ТОВ «Фірма Давид» і ПП «Мрія-С».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25.05.2015 року у задоволенні позову ТОВ «Фірма «ОСОБА_1» відмовлено; стягнуто із ТОВ «Фірма «ОСОБА_1» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 4268,40 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 25.05.2015 року скасовано у частині вирішення вимог про стягнення судових витрат (правової допомоги); справу у частині вирішення вимог про стягнення судових витрат (правової допомоги) передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді даної справи представник позивача ОСОБА_1 вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7200 грн. не визнав, вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Відповідачі завідувач Броварської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_2та ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, направили заяви з проханням слухати дану справу у їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_5В повторно у судове засідання не зявилася, про день і час розгляду даної справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заява про розгляд справи у її відсутності до суду не надходила.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2, 4 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Вимогами ст. 56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що первісному розгляді даної справи по суті інтереси відповідача ОСОБА_3 за договором надавала адвокат ОСОБА_8

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як роз'яснено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи 07.06.2013 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_8 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2967/10) укладено договір про надання правової допомоги /а. с. 46-48/.

На підставі вищевказаного договору 28.08.2013 року адвокат ОСОБА_8 видала ордер серії КС № 064151 а. с. 25.

24.03.2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про допуск до участі у справі особи, яка має право на надання правової допомоги.

Одночасно ОСОБА_3 подала заяву про стягнення із позивача витрат повязаних із розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 7200 грн.

Відповідно до акту від 24.03.2014 року прийому-передачі надання правової допомоги у цивільній справі вартість наданої адвокатом правової допомоги складає 7200 грн.

У матеріалах даної цивільної справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 3/14 від 24.03.2014 року зі змісту якої видно, що адвокатом ОСОБА_8 прийнято від ОСОБА_3 7200 грн. а. с. 50. Зазначену копію квитанції до прибуткового касового ордеру, суд не може вважати належним доказом документального підтвердження судових витрат через відсутність її оригіналу. При цьому суд у ході розгляду справи по суті, за клопотанням сторони позивача вимагав від сторони відповідача подання оригіналу квитанції, однак цього здійснено не було. Будь-якого іншого платіжного документу, який би свідчив про перерахування суми коштів у розмірі 7200 грн. та відповідно був прийнятий судом як належний платіжний документ, відповідачем до суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи відсутність належного документального підтвердження витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної вимоги.

Керуючись ст. ст. 56, 58, 59, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

у задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення судових витрат (правової допомоги) із товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «ОСОБА_1» відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко