Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/6912/15-ц головуючий у 1 інстанції Наумов О.О.
провадження № 22-ц/778/2469/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначивши, що 22.12.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2РС0ОК00390643, за яким відповідач по справі отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США на термін до 19.12.2025 року та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивачем було виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредит.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором №2РС0ОК00390643 між ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договори поруки, з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідача ОСОБА_3.

У порушення умов договору та ст.ст.526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 18.08.2015 року утворилась заборгованість 49 468,66 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 27 042,28 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10 624,28 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2 054,51 доларів США, пені за несвоєчасність виконання обов'язків за договором в сумі 9 747,59 доларів США.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 49 468,66 доларів США, а також судові витрати, сплачені при пред'явленні позову у розмірі 16 332,08 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 2РС0ОК00390643 від 22.12.2006 року, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 27 042,28 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10 624,28 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2 054,51 доларів США, пені за несвоєчасність виконання обов'язків за договором в сумі 5 479,19 доларів США, разом суму 45 200,26 доларів США, що за курсом 22,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.08.2015 року складає 994 857,72 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 332,08 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, ст. 309 ЦПК України, у разі неправильного невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його змінити.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається із матерів справи, що 22.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ZPС0GK00390643, за яким відповідач по справі отримав кредит у розмірі 30000,00 доларів США на термін до 19.12.2025 року, та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязання за договором №ZPС0GK00390643 між ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено 2 договори поруки №ZPС0GK00390643/1 від 22.12 2006 року з поручителем ОСОБА_2 та № ZPС0GK00390643/2 від 22.12 2006 року з поручителем ОСОБА_4, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідача ОСОБА_3, відповідно до умов яких поручителі на добровільних засадах кожен окремо взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобовязанням боржника ОСОБА_3, що виникають з умов вказаного вище кредитного договору, а саме повернути кредит в розмірі 30000,00 доларів США, сплатити проценти за його користуванням, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Вказаним договором також передбачено, що у разі невиконання боржником умов кредитного договору банк має право звернутися до поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобовязань, а поручитель приймає на себе зобовязання здійснити виконання зобовязань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі протягом 5 календарних днів з дати направлення такої вимоги. Відповідно до п.11 договорів поруки, укладених між сторонами, він діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором, до п.12 порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав у повному обсязі, що підтверджується наявними у справі доказами.

За розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого ОСОБА_3 станом на 18.08.2015 року має борг по кредитному договору в сумі 49468,66 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 27042,28 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10624,28 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2054,51 доларів США, пені за несвоєчасність виконання обовязків за договором в сумі 9 747,59 доларів США.

Судом встановлено проте, що прострочена заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором виникла у січні 2011 року, позичальник вносив щомісячні платежі не в повному розмірі тому банком нараховувалась пеня за невчасну сплату кредиту з лютого 2011 року, з 22.01.2011 року платежі вносились до банку з затримкою у декілька місяців, а з листопада 2012 року він не вносив коштів на погашення кредиту взагалі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав умови кредитного договору і за умовами кредитного договору у банку виникло право вимоги дострокового повернення кредиту, та оскільки договором поруки встановлено пятирічний строк виконання зобов'язання з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором до суду з позовом до поручителя банк звернувся 22.09.2015 року тобто в межах пятирічного строку, встановленого договором поруки, а тому зобов'язання за договором поруки не припинилися, як проте стверджує представник відповідачів.

Доводи апеляційної скарги проте, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22.12.2006 року №ZPС0GK00390643 в розмірі 231 145 гривень 11 копійок було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру (а.с.122-123, т.1), яке не виконане, та ОСОБА_3 є позичальником та одночасно іпотекодавцем, і тому не може бути повторно стягнута заборгованість за кредитним договором не приймаються колегією судів виходячи із наступного.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

За правовою позицією ВСУ від 03.02.2016 року у справі № 6-1080 цс15, яка є обовязковою для усіх судів, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням..

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Подаючи апеляційну скаргу від подачі стверджують про наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок боргу, яке не виконане, а тому відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та правових позицій ВСУ у справі № 6-1080 цс15 від 03.02.2016 року та у справі № 1206цс15 від 23.09.2015 року позивач мав право на стягнення суми боргу за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги проте, що порука припинилася через шість місяців після несплати останнього платежу не відповідають тексту договору поруки за якими порука за цими договорами припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Щодо незастосування судом строку позовної давності, яким порушений позивачем, то з цим погодитися не можна, оскільки за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за правилами ч.2 ст. 264 ЦК України, був перерваний строк позовної давності.

А розмір пені задоволений судом першої інстанції частково та визначений судом за останній рік за період з серпня 2014 року.

Відсутність отримання повідомлення поручителем вимоги щодо виконання зобовязання позичальником не є підставою для відмови у задоволенні позову до поручителя.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції.

Проте, солідарне стягнення з позичальника та разом з двома поручителями боргу не відповідає вимогам закону та договорам поруки.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

У справі встановлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник.

Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Відповідна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-255цс15, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Місцевий суд на зазначене не звернув уваги та безпідставно стягнув кредитну заборгованість в солідарному порядку поручителів за різними договорами поруки.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», і можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені та комісії.

Розмір пені за останній рік визначений судом і не оспорюється сторонами у сумі 120 596,97 гривень , розмір комісії 2054, 51 долар по курсу НБУ в межах заявлених вимог, = 45 219 , 77 гривень.

Крім того за положеннями ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно , ані солідарно, як стягнуто судом.

У звязку із порушенням зазначених норм матеріального та процесуального права, ухвалене по справі рішення підлягає зміні, а саме, сума заборгованості за кредитним договором № 2РС0ОК00390643 від 22.12.2006 року у розмірі 27 042,28 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10 624,28 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 45 219 , 77 гривень, пені за несвоєчасність виконання обов'язків за договором в сумі 120 596,97 гривень підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 та окремо із кожним з поручителів ОСОБА_2, та ОСОБА_4, а судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у дольовому порядку, з кожного по 16332 гривні 08 копійок : 3 = по 5 444, 03 гривні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2016 року у цій справі змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість станом на 18.08.2015 року за кредитним договором № 2РС0ОК00390643 від 22.12.2006 року, в розмірі 37 666 ( тридцять сім тисяч шістсот шістдесят шість) доларів 56 центів США, (яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 27 042, 28 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10 624, 28 доларів США), та 165 816 ( сто шістдесят пять тисяч вісімсот шістнадцять) гривень 74 копійки, (яка складається із заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 45 219 гривень 77 копійок , пені за несвоєчасність виконання обов'язків за договором в сумі 120 596 гривень 97 копійок).

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість станом на 18.08.2015 року за кредитним договором № 2РС0ОК00390643 від 22.12.2006 року, в розмірі 37 666 ( тридцять сім тисяч шістсот шістдесят шість) доларів 56 центів США, (яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 27 042, 28 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10 624, 28 доларів США), та 165 816 ( сто шістдесят пять тисяч вісімсот шістнадцять) гривень 74 копійки, (яка складається із заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 45 219 гривень 77 копійок, пені за несвоєчасність виконання обов'язків за договором в сумі 120 596 гривень 97 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 з кожного на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені позивачем судові витрати у розмірі 5 444 ( пять тисяч чотириста сорок чотири) гривні 03 копійки з кожного, а всього 16332 ( шістнадцять тисяч триста тридцять дві) гривні 08 копійок.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: