Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2016 Справа №607/12144/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.,

*секретаря Книш Д.В.,

*за участю позивача та її законного представника - ОСОБА_2;

*відповідача та його представника - ОСОБА_3,

*третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - неповнолітня ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 (до зміни прізвища та імені - ОСОБА_6), треті особи - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_2, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею, не бере жодної участі у її вихованні, не отримує подарунків на день народження, аліменти на підставі рішення суду вчасно не платить, у зв'язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 6698,43 грн., а також 17032,00 грн. пеня за прострочення сплати аліментів. Також відповідач змінив прізвище та ім'я, що завдало позивачу, як дочці, моральну шкоду, адже вона носить прізвище та по батькові людини, якої не існує. Позивача утримує лише мама, яка забезпечує їй гідні умови проживання та оточення.

В судовому засіданні позивач та її законний представник (мама ОСОБА_2) підтримали позов з підстав наведених у позові та наданих суду усних поясненнях. Вказали, що наданих ними доказів достатньо для позбавлення відповідача батьківських прав. Просили задовольнити позов.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили, надали суду усні та письмові пояснення, суть яких зводиться до наступного. Мати позивача - ОСОБА_2 впродовж багатьох років чинила перешкоди і не дозволяла бачитись із дитиною, налаштовувала дочку проти нього. Проте, відповідач, по мірі можливості, брав участь у вихованні дочки, сплачував та на даний час сплачує аліменти на утримання дочки. Прізвище та ім'я змінив із особистих міркувань без наміру нашкодити дитині. Рішення опікунської ради щодо позбавлення його батьківських прав просять не враховувати, так як воно прийняте без з'ясування усіх обставин справи. Просять відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених позивачем та нею самою, як законним представником позивача.

Третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради явку уповноваженого представника в судове засідання 01.03.2016р. не забезпечила, попередньо подала суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Підтримують свій висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки. ОСОБА_7.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Позивач - неповнолітня ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 і є дочкою ОСОБА_6 і ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане повторно 13.06.2007р. відділом РАЦС Тернопільського МУЮ, актовий запис №1083.

06.09.2012р. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінив прізвище та ім'я на ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 виданим 06.09.2012р. відділом ДРАЦС Тернопільського МУЮ, актовий запис №139.

Шлюб між ОСОБА_6 (ОСОБА_5) та ОСОБА_2 розірвано 03.10.2001р. (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 видане повторно 13.06.2007р. відділом РАЦС Тернопільського МУЮ).

Рішенням опікунської ради при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради №42 від 23.11.2001р. встановлено ОСОБА_4 побачення з донькою ОСОБА_4 кожен 1 вівторок з 10.00 до 12.00 год. Зобов'язано ОСОБА_4 виконувати свої батьківські обов'язки, приділяти увагу і турботу, виховувати її і матеріально утримувати. Зобовязано ОСОБА_8 поважати батьківські права ОСОБА_4, оскільки за ним зберігається право на особисте виховання дитини відповідно до ст. 59 КпШС України.

Згідно витягу з протоколу засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради №20 від 26.12.2003р., встановлено дні побачень батька з дитиною: 1 і 3 неділя місяця з 10.00 до 12.00 год.

Відповідно до постанови суду м. Тернополя від 21.09.2003р. по справі №2-2392/2003р., стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 13.03.2003р. до повноліття.

Окрім того, 17.01.2014р. Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист по справі №607/11940/13-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 17032,32 грн. пені, як відповідальність за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, а також 293,76 грн. витрат, пов'язаних із проведенням експертного дослідження.

Як вбачається із фотокарток, які містяться в матеріалах справи, батько (ОСОБА_5) та мати (ОСОБА_2) проводили час разом із дочкою ОСОБА_7, коли їй було близько шести років. Справжність фотографій сторонами під сумнів не ставиться.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.11.2009р. по справі №2-6052/09 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Тернопільської міської ради, про усунення перешкод у вихованні дитини, зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перешкод у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановити йому графік побачень із дитиною у такі дні: І-ІІІ субота з 11.00 до 18.00 год., ІІ-ІV неділя з 11.00 до 14.00 год., в присутності матері ОСОБА_2, а у святкові дні - за попереднім узгодженням з матір'ю дитини.

Листами від 22.05.2013р. і 25.02.2015р. Тернопільська загальноосвітня школа №20, у якій навчається позивач, повідомляє, що батько дитини ОСОБА_6 за період з вересня 2011 року по травень 2012 року, протягом 2014 року та по 25.02.2015р. не цікавився навчанням дочки ОСОБА_7, не відвідував школу, батьківські збори, культурно-масові заходи.

Згідно розрахунку старшого державного виконавця Першого відділу ДВС ТМУЮ від 01.10.2015р. та листа від 12.08.2015р., за ОСОБА_4 (ОСОБА_5) числиться переплата у розмірі 33,97 грн., тобто заборгованості із сплати аліментів немає. Дана обставина також визнається усіма сторонами. Окрім того, визнається сторонами, що відповідачем сплачено заборгованість по пені в сумі 17032,32 грн.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №42 від 25.11.2015р. затверджено висновок органу опіки та піклування, який вважає за доцільне позбавити ОСОБА_5 (ОСОБА_6) батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Повне, всебічне та об'єктивне з'ясування усіх обставин, на які посилались сторони по даній справі, вказує на те, що дійсно відповідач не достатньо цікавиться життям своєї дочки ОСОБА_7. Відповідач не виявляє тієї ініціативи, яку мав би виявляти, і на яку має законне право, стосовно виховання своєї дитини.

Однак, зібрані по справі докази у їх сукупності не дають підстав стверджувати, що має місце ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, за яке слід застосувати крайній захід впливу - позбавлення батьківських прав. При цьому суд виходив з того, що відповідач виконує свій обов'язок по матеріальному утриманню дитини в розмірі визначеному судом, а саме немає заборгованості із сплати аліментів. Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.11.2009р. зобов'язано маму дитини не чинити відповідачу - батькові дитини перешкод у вихованні малолітньої дочки -ОСОБА_4.

Судом критично сприймаються усі покази допитаних в судовому засіданні свідків, а саме матері третьої особи (бабусі позивача) - ОСОБА_9, подруги третьої особи - ОСОБА_10, сестри відповідача - ОСОБА_11, як суб'єктивні та отримані від осіб, які зацікавлені в результаті розгляду справи. На переконання суду, на даних свідченнях не можна ґрунтувати рішення суду про позбавлення батьківських прав.

Також судом відхиляється висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, як не обґрунтований.

Відповідно до ч. 5, 6 статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування обґрунтований лише тим, що зі слів неповнолітньої дитини ОСОБА_4, її батько ОСОБА_5 не виконує батьківських обов'язків, не виявляє до неї уваги та турботи, не бере участі у вихованні, матеріально не утримує, не цікавиться станом здоров'я. А також міститься посилання на інформацію школи №20 про те, що батько не виявляє інтересу до навчання та виховання доньки ОСОБА_4. Однак, мотивувати висновок лише на цій інформації є не достатньо, так як слова дитини, яка постійно проживає із мамою, слід оцінювати критично, а інформація із школи не може бути об'єктивним критерієм ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

Згідно ч. 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, а судом при розгляді даної справи не здобуто належних та допустимих доказів наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ч. 1, 3 статті 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі відстрочено позивачу - неповнолітній ОСОБА_4 сплату судового збору до ухвалення рішення.

У зв'язку із тим, що рішення ухвалено не на користь позивача, однак зважаючи на те, що позивач є неповнолітньою, вчиться у школі, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3 статті 82 ЦПК України та звільнити позивача від оплати судових витрат (судового збору).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 164-166 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук