Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», треті особи: профспілковий комітет Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», Департамент житлового господарства Львівської міської ради, про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (далі - ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс») від 28 жовтня 2014 року № 73/1 «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» у частині перейменування посади «начальник виробничого відділу» на «начальник служби виробництва», у частині створення посади «механік колони» та в частині зміни підпорядкування працівників: водії спец та а/с автомобілів, слюсарі з ремонту автомобілів, ЕГ зварювальник, мийник р/с, токар, вулканізаторник, слюсар-електрик, вантажники, підсобний працівник а/с автомобіля від начальника виробничого відділу до механіка колони; визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 03 грудня 2014 року № 87 «Про скорочення чисельності та штату працівників» у частині створення посади «механік автотранспорту»; визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 18 грудня 2014 року № 91 «Про внесення змін у штатний розпис підприємства на 2014 рік та введення їх в дію» у частині скорочення із 01 лютого 2015 року посади «начальник виробничого відділу»; визнати незаконним та скасувати наказ ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 18 грудня 2014 року № 92 «Про скорочення чисельності та штату працівників» у частині процедури скорочення його посади; визнати незаконним та скасувати повністю наказ ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 27 лютого 2015 року № 22з «Про звільнення з роботи ОСОБА_4»; поновити його на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» з 01 березня 2015 року; стягнути з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на свою користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 32 521 грн 50 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що вищевказаними наказами було змінено його істотні умови праці, при цьому не було проведено змін в організації виробництва і праці. Такі зміни не були погоджені ні з позивачем, ні з профспілковим комітетом, чим порушено умови Колективного договору підприємства. Вважає, що відповідачем під час видання оскаржуваних наказів порушено положення Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 27 лютого 2015 року № 22-з про звільнення з роботи ОСОБА_4

Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» з 28 лютого 2015 року.

Стягнуто з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на користь ОСОБА_4 30 221 грн 10 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року допущено негайне виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року у частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» з 28 лютого 2015 року та стягнення з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за один місяць у сумі 4 104 грн 10 коп.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року та додаткове рішення від 27 жовтня 2015 року у частині визнання незаконним наказу ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 27 лютого 2015 року № 22-з про звільнення з роботи ОСОБА_4, поновлення його на посаді начальника виробничого відділу ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та негайного виконання рішення, у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення і додаткове рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення апеляційного суду відповідає зазначеним норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що 16 червня 2010 року позивача ОСОБА_4 прийнято на роботу до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на посаду механіка.

Із 03 жовтня 2011 року ОСОБА_4 переведено на посаду начальника транспортного відділу.

01 березня 2013 року назва посади «начальник транспортного відділу» змінена на «начальник виробничого відділу», при цьому позивач продовжував здійснювати ті ж самі функції на новоназваній посаді і виконувати ту саму роботу.

Наказом ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 28 жовтня 2014 року № 73/1 «Про структуру підпорядкованості на підприємстві» створено нову структуру підпорядкованості підприємства без зміни штатного розпису. За цим наказом посада позивача перейменована на «начальник служби виробництва» та у його підпорядкуванні залишилося троє працівників.

Наказом ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 03 грудня 2014 року № 87 «Про скорочення чисельності та штату працівників» у зв'язку із введенням в дію з 01 грудня 2014 року штатного розпису в новій редакції із 03 грудня 2014 року розпочато процедуру скорочення працівників. Водночас вказаним наказом у штатному розписі з 01 грудня 2014 року посаду «механік колони» перейменовано на «механік (автотранспорту)» з підпорядкованістю цій посаді тих працівників, які до цього підпорядковувалися позивачу.

Наказом ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 18 грудня 2014 року № 91 затверджено і введено в дію з 01 лютого 2015 року штатний розпис у новій редакції з визначенням чисельності працівників.

Наказом ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 18 грудня 2014 року № 92 «Про скорочення чисельності штату» із 18 грудня 2014 року розпочато процедуру скорочення чисельності працівників підприємства.

Про вказане скорочення та звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України із 01 березня 2015 року ОСОБА_4 попереджено листом від 31 грудня 2014 року.

Наказом ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 27 лютого 2015 року № 22-з ОСОБА_4 звільнено з посади начальника виробничого відділу з 01 березня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Установлено, що на час проведення процедури скорочення на підприємстві були вакантними посади економіста та менеджера зі збуту, однак за кваліфікаційними вимогами та без наявності вищої освіти, що вимагалося посадовою інструкцією для цих посад, позивач не відповідав цим вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування вищевказаних наказів, а саме: від 28 жовтня 2014 року № 73/1 та від 03 грудня 2014 року № 87, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог, оскільки зазначені накази не містять тих пунктів, про які стверджує позивач.

Правильним є також висновок суду про необґрунтованість позовних вимог щодо оскарження позивачем створення посади механіка, оскільки наказом відповідача від 18 грудня 2014 року № 91 затверджено і введено в дію з 01 лютого 2015 року новий штатний розпис, наказу про скорочення з 01 лютого 2015 року посади «начальник виробничого відділу» він не містить, разом із тим відсутні підстави для скасування наказу відповідача від 18 грудня 2015 року № 92 у частині процедури скорочення.

На спростування доводів позивача про те, що на посаду механіка, яку могли йому запропонувати, було прийнято іншого працівника - ОСОБА_5 суд обґрунтовано зазначив, що останнього прийнято на посаду механіка (автотранспорту) згідно з наказом від 01 грудня 2014 року саме із 01 грудня 2014 року, що передує розпочатій 18 грудня 2014 року процедурі скорочення та попередження позивача 31 грудня 2014 року про наступне скорочення, таким чином, вказана посада на час проведення скорочення вакантною не була.

На підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці та дійшов обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем процедури звільнення позивача, та у зв'язку з цим - про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними наказів, які стосувалися процедури звільнення.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача з роботи та поновлення його на посаді начальника виробничого відділу зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у період 2012-2015 років входив до складу профспілкового комітету ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та доведеність цієї обставини мотивував наявністю копій витягів із протоколів засідання профспілкового комітету, у зв'язку із чим дійшов висновку, що усупереч вимогам ч. 3 ст. 252 КЗпП України звільнення позивача як члена комітету профспілки підприємства проведено без попередньої згоди вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Проте із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд з огляду на таке.

Зокрема, апеляційний суд виходив із того, що у справі міститься подання від 30 січня 2015 року на ім'я голови профкому підприємства про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 з роботи у зв'язку із скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, проте оскільки у справі відсутня інформація про розгляд вказаного подання та про отримання вказаного подання органом профспілки, то апеляційним судом направлено останньому листа із проханням розглянути це подання.

Так, апеляційним судом установлено, що згідно з протоколом засідання профспілкового комітету первинної організації ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 08 лютого 2016 року № 18 задоволено вищевказане подання від 30 січня 2015 року та надано згоду на звільнення начальника виробничого відділу ОСОБА_4 за скороченням штату згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, відповідно до вказаного протоколу під час розгляду подання обговорювалося питання щодо членства позивача у виборному органі профспілки, проте цієї обставини не підтверджено.

Крім того, апеляційний суд установив, що відповідно до відповіді голови обласної профспілкової організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України від 08 лютого 2016 року членів профспілки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не можна вважати членами виборного органу первинної профспілкової організації ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на підставі протоколу загальних зборів трудового колективу ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 22 грудня 2011 року № 6.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту перебування позивача членом виборного органу та у зв'язку із цим розповсюдження на нього гарантій як до члена виборного органу.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-215, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про незастосування апеляційним судом ст. 32 КЗпП України та ч. ч. 2, 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», про порушення норм процесуального права щодо формальної оцінки доказів, висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак