Справа № 308/4140/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 3 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

9 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу.

Позивачка зазначала, що 30 грудня 2014 року між нею, ОСОБА_1, та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір №008-06503-301214 банківського вкладу (депозиту), у відповідності до умов якого, вона розмістила на вкладному (депозитному) рахунку 40 000 дол. США строком по 30 березня 2015 року з процентною ставкою на суму владу в розмірі 5,5% річних.

30 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір №007-06503-301214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, за яким Банк відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами Банку та чинного законодавства України, відкриває Клієнту поточний рахунок у дол. США №7849, оформлює за ініціативою Клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб.

Після закінчення строку дії Договору позивачка в усному порядку звернулась до відповідача про повернення коштів. Однак, на день подання позову ПАТ «Дельта Банк» не виконало свого зобовязання щодо повернення вкладу.

З урахуванням того, що позивачці на виплачувалися нараховані проценти, станом на 1 квітня 2015 року відповідач зобовязаний виплатити 40000дол. США сума основного вкладу та 551 дол. США нарахованих процентів.

Посилаючись на вказані обставини в уточнених позовних вимогах ОСОБА_2, представник позивачки, просив винести рішення, яким стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 кошти за неналежне виконання Договору №007-06503-301214 банківського рахунку фізичної особи в сумі 32097,97 доларів США, оскільки 20 жовтня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив позивачці 200 000 грн. за зобовязаннями відповідача, що станом на цю дату за курсом НБУ та ПАТ «Дельта Банку» становить 9242,10 дол. США.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 3 грудня 2015 року у задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, адвокат ОСОБА_2 в інтересах позивачки просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що не суперечить чинному законодавству України вимога про стягнення коштів за Договором, якщо саме вони надавались за Договором і позивач бажає стягнути суму у валюті.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто за відсутності незявившихся осіб. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як матеріалами справи так і судом встановлено, що 30 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір №008-06503-301214 банківського вкладу (депозиту) у відповідності до умов якого позивачка розмістила на вкладному (депозитному) рахунку 40000 дол. США строком по 30 березня 2015 року з процентною ставкою нарахування на суму вкладу в розмірі 5,5% річних.

30 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір №007-06503-301214 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, за яким Банк відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами Банку та чинного законодавства України, відкриває Клієнту поточний рахунок у дол. США №7849, оформлює за ініціативою Клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб платіжної системи VISA, а також ПІН-код до Картки.

Також встановлено, що 20 жовтня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив ОСОБА_1 200 000 грн. за зобовязаннями відповідача за вказаним вище Договором банківського вкладу (депозиту).

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України №150 від 2 березня 2015 року та рішення №51 від 2 березня 2015 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та з 03.03.2015 по 02.09.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобовязань.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн..

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Статтею 45 цього Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів, вносить зміни до нього та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону).

У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четверту чергу.

Отже, в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи - вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

До останніх за змістом Закону, зокрема ст. 52, відносяться в тому числі фізичні особи-вкладники з вимогами у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Виходячи з наведеного задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідаційної процедури не допускається.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про повернення банківського вкладу.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 3 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: