У х в а л а

іменем україни

13 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 19 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 як боржника та ОСОБА_5 як поручителя 75 827, 48 доларів США заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 15 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 21 809,22 доларів США, а він зобов'язався повернути кошти строком до 15 вересня 2018 року та сплатити 1,25% щомісячно за користування ними.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в цей же день між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за яким відповідачка взяла на себе зобов'язання про солідарну відповідальність з позичальником за виконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Однак боржник на порушення умов кредитного договору не виконав взятих на себе зобов'язань та не вносив своєчасно коштів на погашення кредиту та відсотків, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Ратнівського районного суду від 19 травня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з поручителя ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 195 041 грн 08 коп. заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні позову до боржника ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 158 777,36 доларів США, що становить 349 790 грн 94 коп., заборгованості за кредитним договором, з яких: 12535,15 доларів США - борг за відсотками, 3342,17 доларів США - комісія, 584198 грн 30 коп. - пеня.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, повно та всебічно з'ясував та встановив обставини справи, надав їм належну оцінку та правильно виходив з того, що банк виконав умови договору кредиту та надав ОСОБА_4 кредитні кошти, в розмірі та на умовах, встановлених договором, однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, за вирахуванням сум, стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2010 року.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку до поручителя правильно виходив з того, що порука припинилась відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки у зв'язку із порушенням боржником основного зобов'язання банк змінив строк виконання зобов'язання, звернувшись до суду із відповідним позовом, і не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців з цього часу, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

При цьому апеляційним судом правильно застосовані ст. ст. 252, 526, 534, 536, ч. 4 ст. 559, ст. 599, ч. 2 ст. 1050, ст. 1048 ЦК України, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення апеляційного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, рішення апеляційного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

О.В. Попович