Справа № 344/7054/16-ц
Провадження № 6/344/197/16
У Х В А Л А

31 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

розглянувши подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. Подання обґрунтовує тим, що на виконанні ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1519/2010 від 15.09.2010 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ ,,ОСОБА_3 Аваль 2504755,30 грн. заборгованості за кредитним договором. 17.07.2014 року відкрито виконавче провадження. 22.07.2014 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.15.02.2015 року зроблено запити в реєструючи право власності органи.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця

Головний державний виконавець Коцан П.Б. в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому порядку.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

На виконанні ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження №42415859 з виконання виконавчого листа №2-1519/2010 від 15.09.2010 року, виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ ,,ОСОБА_3 Аваль 2504755,30 грн. заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.11 Закону України ,,Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 17.07.2014 року.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження.

22.07.2014 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно, що належить боржнику та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу.

Відповідно до інформації ДПС України від 23.007.2014 року боржником відкрито рахунки в банківських установах.

Постановою державного виконавця від 24.07.2014 року накладено арешт на кошти, що знаходяться на рахунках відкритих в банківських установах в межах суми боргу.

Згідно відповідей банківських установ постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_2 на рахунках відкритих в банківських установах прийнята до виконання.

Постановою державного виконавця від 08.12.2014 року оголошено розшук майна, що належить боржнику транспортний засіб Mitsubishi Pajero.

Відповідно до узагальнення Верховного Суду України судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року ,,ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 ЗУ ,,Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та у п.18 ч.3ст.11 ЗУ ,,Про виконавче провадження, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань покладених на нього рішенням є оціночним поняттям.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України ,,Про виконавче провадження та ст.377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявність навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Державним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на нього рішенням суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тимчасове обмеження права боржника на пересування є винятковим засобом впливу на нього, полягає в обмеженні права на свободу пересування, що може бути застосовано після вичерпання усіх передбачених законом засобів примусового виконання.

Суду не надано доказу того, що державним виконавцем вичерпано усі існуючі засоби для примусового виконання.

Подання державного виконавця не містить обґрунтування необхідності застосування до боржника заходу впливу, що пов`язаний з обмеженням права особи на пересування.

Таким чином, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України ухвала про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Головуючий суддя С.О.Бородовський