03.03.2016 Справа № 756/3006/16-ц
унікальний № 756/3006/16-ц
провадження № 2/756/2742/16 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2016 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Васалатій К.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов'язань, порушення права власності, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов'язань, порушення права власності, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику.

Позовну заяву подано з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

В даному випадку позовна заява не відповідає вказаним вимогам, оскільки позивачем не додано до позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру. Натомість у позовній заяві зазначено, що позивач при пред'явленні позову керується положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», а тому він звільнений від сплати судового збору.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що виконавцем є суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону визначено, що споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини, які виникли між виконавцем послуг та їх споживачем, при цьому виконавець повинен бути суб'єктом господарювання.

З позовної заяви вбачається, що у даному випадку виник спір з приводу виконання умов усного договору підряду № 01/02 від 15.08.2012 року щодо виконання ФОП ОСОБА_2 ряду правочинів з виробництва ним за низкою окремо поданих ОСОБА_1 офертованих заявок на предмет виготовлення - реалізації дерев'яних будівель конструкцій, столярних виробів і пиломатеріалів. Позивачем не надано жодного документу на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2, укладаючи зазначений усний договір, діяв як фізична особа-підприємець (суб'єкт підприємницької діяльності) чи його уповноважена особа, а не як фізична особа.

Отже, за відсутності належних доказів на підтвердження даної обставини положення Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відтак позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі та в порядку, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що між ним та відповідачем було укладено усний договір № 01/02 від 15.08.2012 року щодо виконання ФОП ОСОБА_2 ряду правочинів з виробництва дерев'яних будівель конструкцій, столярних виробів і пиломатеріалів, однак не зазначає посилання на докази на підтвердження того, що даний договір дійсно був укладений (в матеріалах справи відсутня квитанція або інший документ, виданий підрядником, що підтверджує укладення договору).

Крім того, згідно зі статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині 2 цієї статті визначений загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві просить суд розглянути та зафіксувати правові підстави існуючих на цей час цивільно-правових взаємовідносин між позивачем та відповідачем і виконання ними своїх обов'язків та майнових прав за публічним договором побутового підряду виготовлення заготовок з матеріалу замовника, однак, не зазначає посилання на законодавчі норми, які передбачають даний спосіб захисту порушеного права. Таким чином, позивачеві слід уточнити свої позовні вимоги.

Окрім цього, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві вказує, що відповідач застосовував нечесну підприємницьку практику по відношенню до позивача.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. За положеннями ч. 1, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Однак позивачем не надано жодного доказу на підтвердження, що діяльність відповідача вводить споживача в оману або є агресивною, в матеріалах позовної заяви відсутні посилання на докази, якими можна було б охарактеризувати підприємницьку діяльність відповідача як нечесну чи агресивну.

Також позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути компенсацію за завдану моральну (немайнову) шкоду.

Крім того, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 передбачено, що при вирішенні вимог позивачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних та фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач зазначеної вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року не дотримався, оскільки не надав жодних доказів на підтвердження обґрунтування вимоги.

Також в прохальній частині позовної заяви позивач заявляє вимогу про витребування доказів у відповідача (а саме - витребувати у відповідача за актом, пакети розрахункових (платіжних та товарно-транспортних) документів в натурі на придбаний/реалізований товар за усним правочинами з виробництва і реалізації бруса та дошки за договором № 01/02 від 15.08.2012 року), зі змісту якої вбачається, що це заява про забезпечення доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення доказів заявник повинен сплатити судовий збір 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду

Слід зазначити, що п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року передбачено, що згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України. Оскільки передбачені Законом № 3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред'явлення певних позовів.

Таким чином, навіть якщо позивач надасть докази на підтвердження того, що він звільнений від сплати судового збору за подання до суду позову на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», це не звільняє його від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів.

Всупереч вимогам даних законодавчих норм заява позивача про витребування доказів не подана як окрема заява та не оплачена судовим збором.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що в позові позивачем порушено вимоги майнового та немайнового характеру.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставкам, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Звідси, згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, відповідно до якого за подання до суду позовної заяви майнового характеру позивачу необхідно сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Крім того, згідно Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, відповідно до якого за подання до суду позовної заяви немайнового характеру необхідно сплатити 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, за кожну вимогу немайнового характеру.

В зв'язку з чим, в силу ст. 121 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про порушення прав споживача, невиконання боргових зобов'язань, порушення права власності, завдання моральної шкоди та нечесну підприємницьку практику залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків до 15 березня 2016 року, але не більше п'яти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

У випадку невиконання ухвали у вказаний строк позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: К.А. Васалатій