АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3904/16 Справа № 181/105/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гончаренко О. О. Доповідач - Романюк М.М.
25 травня 2016 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунальної медичної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги" про поновлення на роботі, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 09 лютого 2016 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з 03 серпня 2015 року вона працювала на посаді юрисконсульта в КМУ "Центр первинної медико-санітарної допомоги". При прийомі її на роботу, керівник медичної установи потребувала написати заяву про звільнення за згодою сторін без зазначення дати звільнення, на що ОСОБА_2 погодилася. 11 січня 2016 року у позивача, після спілкування з керівником ОСОБА_3, піднявся тиск і вона звернулася за медичною допомогою та в цей же день отримала лікарняний лист. 20 січня 2016 року позивач отримала листа про одержання у відділі кадрів трудової книжки. Наступного дня ОСОБА_2 приступила до роботи, втім їй було повідомлено, що 11 січня 2016 року вона звільнена, та висловлено вимогу звільнити робоче місце та забрати трудову книжку.

У зв'язку з чим просить суд визнати її звільнення незаконним, відновити її на посаді юрисконсульта комунальної медичної установи "Центр первинної медико-санітарної допомоги" та стягнути з вказаної установи на її користь шкоду за час вимушеного прогулу з 21 січня 2016 року по теперішній час в розмірі 5 315 грн. 51 коп., на відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень, а також судові витрати.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

З даним висновком погоджується і судова колегія апеляційного суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом головного лікаря КМУ "ЦПМСД" №124-к від 31 липня 2015 року ОСОБА_2 прийнято на посаду юрисконсульта з 03 серпня 2015 року, про що зроблено відповідний напис у трудовій книжці.

Наказом головного лікаря КМУ "ЦПМСД" №11-к від 11 січня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади юрисконсульта установи за згодою сторін.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.1 ст. 36 КЗпП України, однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін.

З аналізу вказаних матеріально правових норм можна дійти висновку, що вагомим фактором для припинення трудового договору на підставі п.1 ст.36 КЗпП України є насамперед волевиявлення працівника про таке, у зв'язку з чим договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України покладено на сторін обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Отже, розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З урахуванням того, що позивачем було подано 11 січня 2016 року заяву про розірвання трудового договору за угодою сторін на, що того ж дня було видано відповідний наказ про звільнення з підстав визначених п.1 ст.36 КЗпП України, приймаючи до увагу, що на доведення своєї позиції ОСОБА_2 в супереч нормам процесуального права не було надано жодного доказу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності обґрунтувань вважати звільнення незаконним.

Посилання апелянта на те, що заява про звільнення була записана нею, на вимогу керівництва, ще при її прийомі на роботу не може бути прийнято до уваги, оскільки суперечить матеріалам справи та встановленому судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, 11 січня 2015 року, звернулася з власноруч написаною заявою про звільнення її з посади за згодою сторін з 11 січня 2015 року. Будь-яких доказів того, що зазначена заява була написала позивачем ще при прийомі на роботу без зазначення дати її написання, та відсутності її волевиявлення на звільнення, позивачем не надано. На виконання вимог ст.10 ЦПК України судом першої інстанції було роз'яснено позивачу її права та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. На вимогу позивача по справі було призначено почеркознавчу експертизу, яка не була проведена з вини останьої.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції позивач також пояснила, що жодних доказів на підтвердження зазначеної обставині у неї не має.

Посилання апелянта з приводу того, що відповідачем було здійснено розрахунок при її звільненні з порушенням строків, не може свідчити про незаконність звільнення, крім того, дана обставина не була предметом розгляду суду першої інстанції оскільки відповідна вимога позивачем не ставилась, а тому не може бути і підставою для її розгляду в суді апеляційної інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

Т.П.Красвітна