Справа № 157/699/16-ц/ Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В.М.
Провадження № 22-ц/773/1615/16 Категорія: 2 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Концевич Я.О.,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування майном, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні належною їй літньою кухнею, шляхом зобов'язання відповідача відновити спільну стіну, яка стоїть між її літньою кухнею та гаражем ОСОБА_3 та складається з бетонних блоків.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 04 жовтня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи тим, що воно ухвалено з порушенням вимог процесуального законодавства та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з наведених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_3 заперечила апеляційну скаргу та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_3 відновити спільну стіну, яка складається із бетонних блоків, між її літньою кухнею та гаражем відповідача є безпідставними і необґрунтованими, оскільки жодних доказів існування стіни із бетонних блоків між спірними приміщеннями суду не надано.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 за час спільного проживання з ОСОБА_5 06 березня 2000 року придбали житловий будинок та надвірні споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 Після розірвання шлюбу за рішенням Камінь-Каширського районного суду від 01 вересня 2009 року між ними було поділене майно, в тому числі й будинок з усіма прибудинковими та господарськими будівлями і спорудами.

У власності ОСОБА_4 зокрема залишилося 51/100 частин будинковолодіння , в тому числі літня кухня (В-1), а в ОСОБА_5 - 49/100 частин, з гаражем (в), сараєм (в1) і сараєм (Г1).

Також встановлено, що ОСОБА_5 відчужив своїй матері ОСОБА_3 належну йому частку в домоволодінні та земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1, відповідно до договорів дарування від 28 жовтня 2009 року, що посвідчені нотаріусом за р. № 2992 та № 2994.

Згідно з рішенням суду про поділ майна, ОСОБА_5 зареєстрував право власності на свою частину будинковолодіння 22 жовтня 2009 року в книзі за № 18, номер запису 2559, а відповідач ОСОБА_3 після отримання в дар - 27 січня 2010 року, і позивач ОСОБА_4 - 11 травня 2010 року, що підтверджується відповідними витягами та копіями договорів дарування, які містяться в матеріалах справи.

Наведені обставини підтверджуються належними доказами і не оспорюються сторонами.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно роз'яснень, викладених в абазах 2 та 3 п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Як вбачається зі змісту позову, предметом спору в даній справі є спільна стіна між літньою кухнею (В-1) та гаражем (в), яка, як стверджує позивач, зруйнована відповідачем, і яка складалася раніше із бетонних блоків.

Однак, судом встановлено, що всі спірні господарські будівлі є прибудовами один до одного і мають т-подібні спільні внутрішні стіни. Суміжна стіна між цими будівлями була виготовлена з деревини. Про цю обставину свідчить зокрема висновок № 0303 від 12 серпня 2009 року судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 2-223/09 про поділ майна, зроблений експертом ОСОБА_1, з якого вбачається характеристика конструктивних елементів гаража (в), літньої кухні (В-1) та сарая (в), що вони 1946 року побудови, мають стіни, перегородки та двері дерев'яні (дошки, дерев'яні пластини) (а.с.11-17).

З матеріалів справи вбачається, що згідно додатку № 1 до вказаного висновку та з технічних документів, виготовлених працівником КП «Волинське БТІ» ОСОБА_6 29 квітня 2010 року, на схемі позначення розміщення спірних господарських споруд не відповідає тому, що відображено на схемі, виготовленій працівником цього ж БТІ 15 липня 2012 року ОСОБА_7.(а.с. 8,17, 40).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила, що при розгляді справи про поділ майна між її сином та ОСОБА_4 ніхто із учасників процесу не звернув уваги на неточності у схематичному позначенні щодо розміщення спірних господарських приміщень. Зазначені помилки були нею виявлені вже після вступу рішення в законну силу і вона неодноразово про це повідомляла відповідні органи.

З відповіді КП «Волинське БТІ» від 07 липня 2016 року за № 900 на звернення ОСОБА_3 про внесення відповідних виправлень вбачається, що заявниці неодноразово надавались роз'яснення в письмовій та усній формі з приводу поставлених питань щодо виправлення помилки в технічному паспорті на нерухоме майно за адресою: м. Камінь-Каширський, АДРЕСА_1. Так, відповідно до замовлення від 05 липня 2012 року працівником БТІ ОСОБА_7 проведено обстеження об'єкта та внесено відповідні зміни до матеріалів інвентаризації, а також видано технічний паспорт, в якому відображені актуальні (фактичні) техніко-економічні показники надвірної господарської будівлі за вказаною адресою.

Разом з тим, суд першої інстанції на підставі усіх досліджених доказів, наявних у справі, матеріалів інвентаризаційної справи на будинок, у сукупності із показаннями свідків: експерта ОСОБА_1, працівника БТІ ОСОБА_7, дочки попередніх власників будинковолодіння ОСОБА_8 та шляхом проведення окремої процесуальної дії - огляду на місці спірних господарських приміщень, прийшов до висновку, що жодних бетонних перегородок між літньою кухнею та гаражем ніколи не існувало, а при складанні схем розташування гаража і літньої кухні до 2012 року в технічних документах фактично були допущені помилки, які виправлені працівником БТІ ОСОБА_7

Таким чином, доводи позивача ОСОБА_4 про вчинення відповідачем ОСОБА_3 перешкод у володінні і користуванні її майном спростовуються здобутими в ході судового розгляду доказами, а тому позовні вимоги про усунення таких перешкод є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги носять формальний характер та таких висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді