Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Шнейдеріс А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 15 вересня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 10 березня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль, належний позивачу. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, винного у скоєнні зазначеної ДТП не була застрахована, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 57 823,85 грн. матеріальної шкоди, 15 000,00 грн. моральної шкоди, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 728,25 грн. (а. с. 3-7).

Представник позивача надав суду заяву про розгляду даної цивільної справи без його участі, в заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не зявився, представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином за адресою місця його реєстрації, про причини не явки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог ОСОБА_3 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти:

ОСОБА_2 10 березня 2015 року о 12 годині 10 хвилин, керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д/н НОМЕР_1, рухаючись на перехресті пр. Гагаріна та вул. Лазаряна в м.Дніпропетровську, при зміні напрямку свого руху ліворуч, не надав перевагу в русі та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Фольксваген», д/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 16.13 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. У звязку із зазначеними обставинами постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні зазначеної ДПТ (а. с. 15).

Проте, постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року була скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрито у звязку з відсутністю в діях останнього складу правопорушення (а. с. 16-18). Дана постанова мотивована тим, що протокол про адміністративне право порушення у відношенні відповідача складений у звязку з порушенням останнім п. 16.13 Правил дорожнього руху України «нерегульоване перехрестя», тоді як відповідне перехрестя є регульованим, та за викладених обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перекваліфікації.

Судом встановлено, що автомобіль «Фольксваген», д/н НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (а. с. 9).

Відповідно до висновку № 3943-15 судового автотехнічного дослідження по заяві ОСОБА_1 від 25 серпня 2015 року дії водія автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_2 в обстановці, внаслідок якої відбулась дорожньо-транспортна пригода 10 березня 2015 року, регламентувались вимогами п. 10.1, п.16.6 Правил дорожнього руху України та знаходились у причинному звязку з ДТП (а. с. 29-35). За проведення даного дослідження позивачем було сплачено 1 771,20 грн. (а. с. 36).

Висновком про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 55/03/15, складеного 04 квітня 2015 року, вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля «Фольксваген», д/н НОМЕР_2, внаслідок ДТП становить 53 822,92 грн. (а. с. 19-27). Варстість проведення даного дослідження коштувала позивачу 600,00 грн. (а. с. 28).

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1192 встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача, враховуючи висновок № 3943-15 судового автотехнічного дослідження по заяві ОСОБА_1 від 25 серпня 2015 року, яким встановлений причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та настанням дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10 березня 2015 року, приймаючи до уваги, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Фольксваген», д/н НОМЕР_2, визначений висновком №55/03/15 від 04 квітня 2015 року, становить 53 822,92 грн., а вартість проведення зазначених досліджень становить 1 771,20 грн. та 600,00 грн. відповідно, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 53 822,92 грн. та в рахунок повернення витрат за проведення досліджень 2 371,20 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги позивача в цій частині.

У задоволенні решти вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки в матеріалах справ відсутні докази на підтвердження проведення такого ремонту: акту виконаних робіт, калькуляції, тощо. При цьому слід зауважити, що квитанцію до прибуткового касового ордера № 17 від 17 липня 2015 року (а. с. 41) суд не може оцінити як належний та допустимий доказ вартості відновлювального ремонту автомобіля, оскільки з самої квитанції не можливо дійти однозначного висновку про те, ФОП ОСОБА_5 були продані запчастини та проведений ремонт саме автомобіля «Фольксваген», д/н НОМЕР_2, та саме внаслідок його пошкодження в ДПТ від 10 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що внаслідок ДТП позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення належного йому транспортного засобу, таким чином суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 400,00 грн.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України і приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, тобто у розмірі 585,94 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 53 822,92 грн., в рахунок відшкодування витрат на встановлення розміру шкоди 600,00 грн., в рахунок повернення витрат за проведення автотехнічного дослідження 1771,20 грн., моральну шкоду у розмірі 2400,00 грн., а разом 58 594 (пятдесят вісім тисяч пятсот девяносто чотири) грн. 12 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 585 (пятсот вісімдесят пять) грн. 94 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме: рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Особи (позивач), які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

ОСОБА_3 Черновськой