АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1069/16 Справа № 205/3821/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Лисична Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Посунся Н.Є.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

29 травня 2015 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 02.11.2014 р. по 26.04.2015 р. у розмірі 8.875,35 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1.500 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 листопада 2015 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог колегія суддів вважає необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 р. ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у м.Дніпропетровську ради та його відділів і служб та стягнуто з виконавчого комітету Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18.923,76 грн./а.с.3-4/.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2013 р., скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2012 р. в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 87.213,15 грн. /а.с.5-7,8-9/.

Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа по вищевказаній справі, виданого 25 грудня 2012 р. Ленінським районним судом м.Дніпропетровська про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Управління по обслуговуванню будівель апарату районної у місті ради та його відділів та служб, та стягнення з виконавчого комітету Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 87 213 грн. 15 коп./а.с.48-49/.

Частиною 5ст. 124 Конституції Українипередбачено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 4 ч. 1ст. 367 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. ст.24,31, ч. 5 ст.235 КЗпП України,ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження», негайне виконання рішення суду означає обов'язок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов'язків.

Згідно до п. 8.2.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 р. (з наступними змінами і доповненнями), після фактичного допущення працівника до роботи складається акт про виконання рішення, виконавче провадження підлягає закінченню.

Судом правильно було звернуто увагу на те, що рішення вважається виконаним при наявності двох обставин: відповідного наказу органу, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника, та фактичного допущення працівника до виконання попередніх обов'язків. Після настання другої обов'язкової обставини-фактичного допущення працівника до роботи складається акт про виконання рішення та виконавче провадження підлягає закінченню.

Згідно зі ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Тобто чинним законодавством передбачено покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності за затримку виконання такого рішення суду у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Указана відповідальність покладається на власника або уповноважений ним орган за наявності їхньої вини.

Судом також було встановлено що негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі не відбулося не з вини Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради, а у зв'язку з не виконанням зобовязань, покладених рішенням суду від 17 жовтня 2012 р. на уповноважений орган, а саме на виконавчий комітет Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради, що й призвело до порушення трудових прав позивача.

Крім того, на підставі розпорядження голови виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 27 квітня 2015 року № 49-рк, ОСОБА_2 була поновлена на роботі /а.с.15/.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до правильного висновку що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що затримка виконання рішення суду, відбулася саме з вини відповідача Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Ухвалене по справі рішення суду є законним і обґрунтованим, тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М.Лисична

Судді О.П.Бараннік

Н.Є.Посунся