22-ц/775/506/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Доценко С.І. Категорія 27
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретаря - Гаркуша О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» на заочне рішення Володарського районного суду Донецької області від 12 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

09 лютого 2016 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № DOQ0AK07405333 від 27.09.2007 року у розмірі 163110,13 грн. а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.09.2007 року з ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № DOQ0AK07405333, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 55283,70грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач свої зобовязання по укладеній угоді не виконав. Станом на 02.02.2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 308653,06грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 33966,49грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 65935,82грн., заборгованість з комісії за користування кредитом у розмірі 3202,92грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 205547,83грн. За вирахуванням суми заборгованості у розмірі 145542,93грн., яка була стягнута з відповідача рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2013року, заборгованість, що підлягає стягненню, складає 163110,13грн.

Заочним рішенням Володарського районного суду Донецької області від 12 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DOQ0АК07405333 від 27.09.2007 року в сумі 12833,17грн., яка складається із заборгованості за процентами в розмірі 12316,57грн. і заборгованості за простроченою комісією в сумі 516,60грн. та судовий збір в розмірі 305,83грн., а всього 13139 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду, скасувавши в частині відмови у задоволенні вимог по пені та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цього позову та стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість з пені в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. При цьому посилається на необґрунтованість і незаконність рішення, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не звернув належної уваги на те, що пеня нараховувалась відповідачу з 22.09.2008 року, попереднім рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська пеня стягнута за період станом на 12.02.2013 року, тому, з урахуванням Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у суду не було підстав для відмови у стягненні пені за період з 13.02.2013 року по 13.04.2014 року. На підтвердження розміру пені банк надав суду відповідний розрахунок заборгованості, але суд не дослідив цей розрахунок та безпідставно визнав його сумнівним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5, яка доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити, змінити рішення, скасувавши в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість з пені, заперечення відповідача ОСОБА_3, який просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує своїх грошових зобовязань за кредитним договором від 27.09.2007 року, у звязку з чим у нього перед банком утворилась заборгованість за кредитним договором. Приймаючи до уваги, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.10.2013 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 12.02.2013 року, в тому числі - за тілом кредиту в повному обсязі, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що утворилась після 12.02.2013 року у розмірі 12833,17грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12316,57грн. та заборгованості за простроченою комісією в розмірі 516,60 гривень. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення решти суми заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, комісії та пені суд відмовив у звязку з їх необґрунтованістю.

Переглядаючи справу, у відповідності з ч.1 ст.303 ЦПК України в межах апеляційного оскарження, колегія суддів не переглядає законність та обгрунтованість рішення суду в частині задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 12833,17грн., а також в частині відмови у стягненні решти заявленої суми заборгованості по кредиту, процентам за користування кредиту та комісії, оскільки в цій частині рішення суду ніким із сторін не оскаржується.

Разом з тим, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з рішенням суду в частині вирішення позову про стягнення пені, оскільки в цій частині рішення суду не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Так, за змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.610,611,625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання грошового зобовязання. У разі неналежного виконання зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Згідно ст.549 ЦК України боржник у разі порушення ним зобовязань повинен сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню), розмір якої згідно ст.551 ЦК України може бути встановлений договором.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи та не оспорювалось сторонами, що 27.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DOQ0АК07405333, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 55283,70 грн. на строк з 27.09.2007 року по 26.09.2014 року за умови повернення та сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць (15 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

Згідно п.7.1 договору сторони домовились, що періодом оплати щомісячних платежів є термін з 22 по 27 число кожного місяця. Щомісячно, починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 767,97грн. для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди.

Відповідно до пунктів 4.1,7.4 кредитного договору при порушені позичальником будь-яких зобовязань з погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії банк має право нараховувати, а позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2013 року, яке набрало законної сили, був частково задоволений позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором від 27.09.2007 року в сумі 145542,93 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором №DOQ0АК07405333 від 27.09.2007 року в розмірі 135542,93 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 23612,04 грн., заборгованості за процентами в розмірі 53619,25 грн., заборгованості з комісії за користування кредитом в розмірі 2686,32 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 55625,32 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» (поручителя) на користь банку 10000 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Зі змісту даного судового рішення від 15.10.2013 року вбачається, що банк в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України скористався правом дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, що утворилась станом на 12.02.2013 року.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості (долученого до позовної заяви), станом на 02.02.2016 року заборгованість з пені складає 205713,11грн., станом на 29.11.2013 року нарахована та несплачена пеня становила 82760,13грн., станом 22.02.2013 року 54480,16грн., станом на 29.01.2013 року 54464,68грн. (а.с.4-6).

Згідно наданого банком на запит суду першої інстанції розрахунку заборгованості за кредитним договором, що утворилась станом на 30.03.2016 року, за період з 15.04.2014 року по 30.03.2016 року пеня не нарахована. Нарахована та несплачена пеня станом на 14.04.2014 року складає 103628,31грн., станом на 29.11.2013 року - 82747,91грн., станом на 22.02.2013 року 56465,87грн., станом на 29.01.2013 року 54450,39грн. Згідно цього розрахунку за вирахуванням стягнутої пені за рішенням суду від 15.10.2013 року у розмірі 55625,32грн. до стягнення підлягає заборгованість з пені, нарахованої станом на 14.04.2014 року, у розмірі 48002,99грн. (а.с.57-60).

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості з пені, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих вимог, посилаючись на те, що відповідно до ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду у межах строку позовної давності, а в розрахунку заборгованості калькуляція пені за період з 09.02.2015 року по день подачі позову до суду, тобто по 09.02.2016 року не наведена. Крім того згідно зі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14.04.2014 року стосовно відповідача, який проживає на території, де проводилась антитерористична операція, нарахування пені заборонено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача про стягнення нарахованої та несплаченої пені за період з 14.04.2014 року по 02.02.2016 року (в межах заявлених позовних вимог), оскільки згідно положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція. Відповідач є громадянином України, постійно проживає в населеному пункті, що входить до затвердженого розпорядженнями КМУ від 30.10.2014 року №1053-р та від 02.12.2015 року №1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і ці обставини не оспорювались представником позивача ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що антитерористична операція завершилась, тому підлягає стягненню також пеня, нарахована після завершення антитерористичної операції, є неспроможними, оскільки вони жодними доказами не підтверджені, рішення відповідних державних органів про завершення антитерористичної операції суду не надано і таке рішення відсутнє, що в апеляційному суді визнав представник позивача.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з висновками суду про необґрунтованість вимог позивача про стягнення пені, нарахованої та не сплаченої за період з 13.02.2013 року по 13.04.2014 року включно з наступних підстав.

Як вбачається з кредитного договору, відповідно до пунктів 4.1,7.4 кредитного договору при порушені позичальником будь-яких зобовязань з погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії банк має право нараховувати, а позичальник зобовязаний сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки, але не менше 1грн.

Згідно змісту кредитного договору від 27.09.2007 року (а.с.7-9) сторони в договорі не передбачили умов щодо застосування строків позовної давності.

Тому, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення цивільного законодавства щодо застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Оскільки кредитним договором передбачено погашення кредиту внесенням щомісячних платежів в період з 22 по 27 число щомісяця, пеня підлягає нарахуванню в разі порушення цих строків внесення платежів, тому з урахуванням наведених норм права стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду і починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спору, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

При цьому, положеннями статтею 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності законодавець не обмежує застосування наслідків спливу позовної давності як загальної так і спеціальної. Тому положення частин 3,4 ст.267 ЦК України щодо застосування позовної давності лише за заявою сторони, зробленою до винесення судом рішення застосовуються і до спливу спеціальної позовної давності з вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Така судова практика є усталеною та відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, наведеним по аналогічних справах в постанові від 24.06.2015 року у справі №6-738цс15, у постанові від 25.05.2016 року у справі №6-1138цс15.

Як вбачається зі справи, заперечуючи проти позову, відповідач у своїй письмовій заяві від 26.02.2016 року не просив суд застосувати строк позовної давності щодо пені (а.с.31). В судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач участі не приймав та не заявляв усно про застосування строку позовної давності. З огляду на наведене у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування спеціального річного строку позовної давності для вимог про стягнення пені.

Також колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем вимог про стягнення пені, оскільки позивач на підтвердження своїх вимог про стягнення пені надав суду розрахунок пені, на запит суду уточнюючий розрахунок, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки у сукупності з іншими доказами.

Так, зі справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві просив стягнути суму заборгованості з пені, що утворилась станом на 02.02.2016 року - 205547,83грн. за вирахуванням суми пені, стягнутої з відповідача за рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15.10.2013 року (а.с.1-2).

Згідно наданого банком на запит суду першої інстанції уточнюючого розрахунку заборгованості за кредитним договором, що утворилась станом на 30.03.2016 року, за період з 15.04.2014 року станом на 30.03.2016 року пеня відповідачу не нарахована та заборгованою не значиться, останнє нарахування пені проведено 14.04.2014 року в сумі 20880,40грн. за період з 29.11.2013 року, заборгованість з пені, нарахованої станом на 14.04.2014 року, становить 103628,31грн. (а.с.57-60).

Відповідно до наданих представником позивача апеляційному суду письмових пояснень та виписки з кредитного рахунку відповідача по нарахуванню та сплаті пені (а.с.110-118,124-125,126-147) за період з 12.02.2013 року по 14.04.2014 року нарахована та не сплачена пеня складає 48002,99грн. При цьому 12.02.2013 року нарахована пеня в сумі 81,19грн., 14.04.2014 року - в сумі 311,13грн.

Як вбачається зі змісту рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13.10.2013 року, даним рішенням уже було стягнуто пеню за 12.02.2013 року, тому, з урахуванням умов кредитного договору (пункти 4.1,7.4) щодо права банку нарахувати та зобовязання відповідача погасити пеню за кожний день прострочки проведення платежів за кредитним договором, позивач має право на стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 13.02.2013 року по 13.04.2014 року включно, оскільки з 14.04.2014 року відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції» банкам заборонено нараховувати пеню особам, які постійно проживають на території, на якій проводилась антитерористична операція, а відповідач є такою особою, що не оспорювалось представником позивача в суді першої інстанції та визнано в апеляційному суді.

Тому, пеня нарахована банком за 12.02.2013 року в сумі 81,19грн. та за 14.04.2014 року в сумі 311,13грн. не підлягає стягненню з відповідача як така, що уже стягнута раніше ухваленим рішенням суду від 15.10.2013 року, що набрало законної сили, та нарахована необґрунтовано всупереч вимогам ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції».

Таким чином, є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з пені, нарахованої та не сплаченої за період з 13.02.2013 року по 13.04.2014 року включно у розмірі 47610,67грн. (48002,99 (81,19+311,13)), оскільки за цей період пеня нарахована відповідно до пунктів 4.1,7.4 кредитного договору у звязку з порушенням відповідачем строків проведення щомісячних платежів.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 13.02.2013 року по 13.04.2014 року у розмірі 47610,67грн.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову про стягнення пені відповідно підлягає зміні і рішення суду першої інстанції в частині стягнення загального розміру заборгованості за кредитним договором з «12833,17грн.» на «60443,84грн.» (12316,57+516,60+47610,67).

Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку зі зміною рішення суду в частині стягнення розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні також рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Як вбачається зі справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено до суду позов 09.02.2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто, заявлено вимоги матеріального характеру, ціна позову визначена у розмірі 163 110,13грн. В ході розгляду справи позовні вимоги позивач не змінював. Надходження до суду першої інстанції 20.04.2016 року, уточненої позовної заяви, якою зменшено позовні вимоги до 71190,61грн. (а.с.63-76) не може вважатись зміною позовних вимог, оскільки дана заява надійшла до суду після закінчення розгляду справи та постановлення рішення від 12.04.2016 року.

З урахуванням рішення апеляційного суду, яким фактично змінено рішення суду першої інстанції, позов задоволено на суму 60 443,84грн, що становить 37% від заявлених вимог (60443,84Х100:163110,13).

При подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2446,65грн. (а.с.16,17). Тому пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду у розмірі 905,26грн. (2446,65:100Х37).

Відповідно рішення суду в частині загальної суми стягнень грошових коштів також підлягає зміні з «13139грн.» на «61 349,10грн.» (60443,84+905,26).

У звязку із частковим задоволенням позову та частковим задоволенням апеляційної скарги позивача відповідно до ст.88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам за рахунок відповідача на користь позивача підлягають також відшкодуванню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту 6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при подачі до суду позовної заяви.

Зі справи вбачається, що при подачі позову до суду з урахуванням ціни позовних вимог згідно підпункту 1 п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір у розмірі 2446,65грн.

В суді першої інстанції позовні вимоги у встановленому порядку до ухвалення рішення позивач не змінював.

Тому при подачі апеляційної скарги позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2691,32грн. (2446,65грн.Х110%).

Однак, при подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1794,23грн., тобто, у меншому розмірі, ніж встановлено Законом. Сума недоплати судового збору складає 897,09грн.

При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційний суд на дані обставини не звернув уваги та помилково в ухвалі суду від 16.05.2016 року визначив розмір судового збору, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а не від ціни позову.

З урахуванням наведеного, виходячи з того, що у звязку із зміненням апеляційним судом рішення суду першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 995,78грн. (2691,32грн.:100%Х37%), а сума недоплати судового збору в дохід держави становить 897,09грн., ця сума судового збору в дохід держави підлягає стягненню з відповідача, а на користь позивача за рахунок відповідача у відшкодування витрат по оплаті судового збору підлягає стягненню 98,69грн. (995,78-897,09).

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 12 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» про стягнення пені скасувати і цей позов задовольнити частково, в частині загальної суми стягнень та розподілу судових витрат рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DOQ0АК07405333 від 27 вересня 2007 року, що утворилась станом на 02 лютого 2016 року в сумі 60443 (шістдесят тисяч чотириста сорок три) гривень 84 копійок, яка складається із заборгованості за процентами в розмірі 12316 гривень 57 копійок, заборгованості за простроченою комісією в сумі 516 гривень 60 копійок, заборгованості з пені у розмірі 47610 гривень 67 копійок, у відшкодування витрат по оплаті судового збору 905 гривень 26 копійок, а всього 61 349 (шістдесят одна триста сорок девять) гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 897 (вісімсот девяносто сім) гривень 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» у відшкодування витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 98 (девяносто вісім) гривень 69 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді : Биліна Т.І.

ОСОБА_6