Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Попович О.В., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що з лютого 2013 року працювала у відповідача на посаді начальника відділення № 0303 ПАТ КБ «Надра». Наказом № 91-п від 17 квітня 2015 року її звільнено з займаної посади в зв'язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення її з роботи було проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства, ОСОБА_1 просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 91-п від 17 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення № 0303 ПАТ КБ «Надра» Дніпропетровського районного управління.

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10 392 грн та 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що звільнення позивача проведено із порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади або докази відсутності таких.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду, зазначивши про відповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 01 лютого 2013 року перебувала із ПАТ КБ «Надра» у трудових відносинах, працюючи на посаді начальника відділення № 0303 ПАТ КБ «Надра».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 26 від 05 лютого 2015 року у ПАТ КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію, згідно рішення № 85 від 23 квітня 2015 року продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації, а рішенням № 113 від 05 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Надра».

Наказом № 175 від 12 лютого 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності та працівників ПАТ КБ «Надра» скасовано посаду начальника відділення № 0303 Дніпропетровського районного управління ПАТ КБ «Надра».

24 лютого 2015 року ОСОБА_1 ознайомлена з попередженням про майбутнє звільнення з 23 квітня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України та про відсутність вакантних посад.

Наказом № 91-п від 17 квітня 2015 року позивача звільнено з займаної нею посадою за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 23 квітня 2015 року.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У ч. 2 ст. 40 цього Кодексувстановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП Українипро наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що звільнення позивача було проведено із дотриманням вимог чинного трудового законодавства, оскільки на час повідомлення позивача про майбутнє звільнення були відсутні вакантні посади у банку, проте в подальшому ОСОБА_1 було запропоновано вільні посади у товаристві, що підтверджується пропозицією про роботу з переліком вакантних посад, з якою позивач ознайомилася 24 квітня 2015 року, електронним повідомленням про надіслання пропозиції про роботу з переліком вакантних посад, направленого на електронну адресу позивача та актом від 24 квітня 2015 року щодо повторного повідомлення позивача про наявні вільні посади в телефонному режимі.

Проте вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 214 ЦПК України на вищезазначені положення закону уваги не звернув, заперечення відповідача та надані ним до апеляційного суду докази на підтвердження своїх доводів належним чином не перевірив, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про недотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивача та наявність правових підстав для задоволення позову.

Зазначаючи, що відповідач не запропонував ОСОБА_1 наявні вакантні посади при звільненні та не довів, що на момент її звільнення такі посади буди відсутні, що у трудових спорах згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України та положеннями трудового законодавства дійсно це має довести саме роботодавець, апеляційний суд не вказав, які саме докази відповідач ще мав би надати й не надав, внаслідок чого такий висновок суду ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП Українипри ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Зазначене також залишилося поза увагою суду апеляційної інстанції, який взагалі не перевірив розрахунку стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу й не врахував доводів відповідача щодо безпідставного неврахування суми вихідної допомоги при визначенні розміру такого заробітку.

Крім того, належним чином не вмотивовано й не обґрунтовано висновок щодо розміру морального відшкодування, з урахуванням характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач та характеру немайнових втрат.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлександрівни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович

В.О.Савченко