Справа №591/5824/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/716/16 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універбур», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Белхаус-Україна» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а:

12 серпня 2015 року позивач звернулась до місцевого суду з позовом, який уточнила в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 і після його смерті довідалась про існування договору купівлі-продажу № 7/12/09 від 07.12.2009 року згідно якого ТОВ «Універбур» продало, а ОСОБА_5 купив виставковий екземпляр будинку щитового. До неї, як до спадкоємця померлого, ТОВ «Універбур» пред'явило позов про стягнення заборгованості у розмірі 604250 грн. 41 коп. Посилаючись на ч.2 ст.65 Сімейного кодексу України, позивач зазначає, що даний договір купівлі-продажу укладений без її згоди, а тому він є недійсним. Також зазначала, що виставковий екземпляр будинку щитового в інтересах сім'ї ОСОБА_5 взагалі не отримувався і не використовувався.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 18 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за його безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що вона не надавала згоду своєму покійному чоловікові ОСОБА_5 на укладення договору купівлі-продажу будинку щитового у 2009 році. Крім того, у них і не було необхідності у придбанні цього будинку, оскільки ще у 2007 році вони за договором міни придбали земельну ділянку з незавершеним будівництвом житловим будинком. Також вважає, що предметом оскаржуваного договору є товар, який не визначений індивідуальними родовими ознаками, а тому взагалі невідомо що саме є предметом договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників позивача, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2009 року між ТОВ «Універбур» та ОСОБА_5 укладено договір № 7/12/09, предметом якого був виставочний екземпляр будинку щитового (генпідрядник ПФ «Будтехмонтаж» контракт на будівництво №05/06-07 від 05 червня 2007 року, постачальник ТОВ «Белхаус-Україна», накладна №3 від 17 серпня 2007 року) (п. 1.2 Договору) (а.с.6-9).

Пунктами 2.1 та 2.8 вищезазначеного договору було передбачено, що кількість товару, що поставляється, ціна зазначаються в акті прийому-передачі, а право власності на товар переходить від продавця до покупця при передачі товару, що підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

З копії акту прийому-передачі від 07.12.2009 року вбачається, що ТОВ «Універбур» в особі директора Силюченка В.І. передало, а ОСОБА_5 прийняв виставковий екземпляр будинку щитового (генпідрядник ПФ «Будтехмонтаж» контракт на будівництво №05/06-07 від 05 червня 2007 року, постачальник ТОВ «Белхаус-Україна», накладна №3 від 17 серпня 2007 року). Також в акті зазначені тип будинку, рік випуску, документація та комплектація. В той же час ціна товару в цьому акті не зазначена (а.с.280).

З накладної № 447 від 7 грудня 2009 року вбачається, що ТОВ «Універбур» передало ОСОБА_5 виставковий зразок щитового будинку вартістю 617450 грн. 40 коп.(а.с.278). Аналогічна вартість щитового будинку зазначена і в рахунку № 465 від 7 грудня 2009 року (а.с.279).

30.12.2010 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору, якою пункт договору 3.1 викладено в новій редакції, відповідно до якої покупець зобов'язується провести оплату за товар в безготівковій формі в національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом трьох років з моменту передачі товару продавцем покупцю. Крім того, вказаною додатковою угодою викладено в новій редакції пункт 8.1 договору, яким визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та діє до 31 грудня 2012 року (а.с.10).

03.12.2012 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору, в якій сторони погодили, що станом на 01.12.2012 року ОСОБА_5 здійснив розрахунок за отриманий товар в сумі 8399,99 грн. Оплата здійснена шляхом утримання із заробітної плати. Заборгованість станом на 01.12.2012 року складає 609050,41 грн. Також сторони погодили порядок проведення розрахунків покупцем за отриманий товар (а.с.11).

Крім того, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за договором міни від 21.12.2007 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, у власність ОСОБА_7 перейшла земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, а у власність ОСОБА_5 перейшли житловий будинок, незавершений будівництвом (31% готовності) та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 (а.с.99-100).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).

03.02.2015 року ТОВ «Універбур» звернулось до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця до ОСОБА_3, як до спадкоємця який прийняв спадщину (а.с.13-17).

Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивач не надала переконливих доказів на підтвердження своїх доводів щодо укладання оскаржуваного договору без її згоди і не в інтересах сім'ї.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя повинна бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення в (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Судом першої інстанції були допитані ряд свідків і зокрема свідок ОСОБА_8, який пояснив, що він є директором ТОВ «Універбур», а ОСОБА_5 був його заступником. У 2007 році фірма придбала виставковий екземпляр каркасного будинку, щоб випробувати його і можливо зайнятись такими будиночками. Будинок привезли з Білорусі, зібрали його на АДРЕСА_2 на земельній ділянці, яка належала його колишньому зятю ОСОБА_7 Гроші в будівництво вкладало ТОВ «Універбур». Спочатку в цьому будиночку збирались жити його донька ОСОБА_9 з чоловіком ОСОБА_7, а оскільки сімейні стосунки у них не склались, тому вирішили укласти договір міни, за яким ОСОБА_5 отримав земельну ділянку і незакінчений будинок по АДРЕСА_2, а ОСОБА_7 земельну ділянку по АДРЕСА_1. З ОСОБА_5 була домовленість, що він поверне товариству кошти, витрачені на придбання каркасного будинку, та затрати на будівництво. З ним укладено було договір та додаткові угоди про відстрочку сплати. Будинок добудували і ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_3 жили в цьому будинку. Однак потім ОСОБА_5 тяжко захворів та через де-який час помер. Спадкоємці прийняли спадщину, але не визнають боргові зобов'язання спадкодавця, тому ТОВ «Універбур» було вимушено звернутись з позовом.

Дані обставини також підтвердили і допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також підтвердили обставини будівництва каркасного будинку по АДРЕСА_2 на земельній ділянці, яка спочатку належала ОСОБА_7, а потім ОСОБА_5 і будівництво його здійснювало ТОВ «Універбур» і дане будівництво здійснювалось до 2010 року, а позивача ОСОБА_3 вони знали як хазяйку цього будинку і вона бачила з чого складається цей будинок. Під час його будівництва вона працювала на городі та готувала їжу робітникам.

З технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 вбачається, що стіни житлового будинку з мансардою та гаражем дійсно складаються з дерев'яних каркасів (а.с.284-288).

Також з матеріалів справи вбачається, що укладення між ТОВ «Унівебур» та ОСОБА_14 договору купівлі щитового будинку передувало оформленню останнім свого права власності на житловий будинок, оскільки рішення про оформлення права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 з видачею свідоцтва про право власності ОСОБА_5 було прийняте виконавчим комітетом Садівської сільської ради 15.12.2009 року, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно зареєстроване останнім в електронному реєстру прав власності на нерухоме майно 25 січня 2010 року (а.с.289-292).

Крім того, з довідки ТОВ «Універбур» вбачається, що на час укладення оскаржуваного договору позивач працювала в Товаристві на посаді завідуючої складом, а тому не могла не знати про обставини укладення цього договору між Товариством та її померлим чоловіком (а.с.254).

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що оскільки договір укладався померлим чоловіком позивача стосовно цінного майна, а тому її письмова згода на його укладення є обов'язкова, оскільки як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу виставкового екземпляру будинку щитового, даний договір не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а тому не вимагалась письмова згода другого з подружжя.

Крім того, відсутність письмової згоди на придбання цінного майна сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що сама по собі формальна відсутність згоди одного з подружжя, в даному випадку ОСОБА_3, на укладення договору купівлі-продажу, який не підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки договір був укладений в інтересах сім'ї, щитовий будинок встановлювався на земельній ділянці, яка за договором міни перейшла у власність ОСОБА_14, а оскільки позивач на час укладення договору міни перебувала у шлюбі з останнім, тому відповідно до вимог передбачених ст.60 Сімейного Кодексу України, це нерухоме майно стало їх спільною сумісною власністю. Подружжя ОСОБА_14 з 2009 року проживало в будинку по АДРЕСА_2, а позивач ОСОБА_3 і на даний час продовжує проживати у вказаному будинку.

Також колегія суддів вважає, що виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження своїх доводів про будівництво будинку власними силами та коштами своєї сім'ї, в той час, як обставини придбання щитового будинку та його будівництво саме за кошти ТОВ «Універбур» підтверджується показами свідків та письмовими доказами, а саме: платіжними документами про придбання Товариством у ТОВ «Белхаус-Україна» комплекту каркасного будинку, договором підряду по виконанню робіт по будівництву житлового будинку саме по АДРЕСА_2 та платіжними документами про придбання Товариством будівельних матеріалів в період з 2007 по 2009 роки (а.с.93-95, 123-190).

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано вважав, що доводи позивача про те, що вона не надавала згоди на укладення договору від 07 грудня 2009 року і договір укладався не в інтересах сім'ї, а тому договір з цих підстав слід визнати недійсним - не ґрунтуються на законі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -