Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Арена Львів» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Арена Львів» (далі - ДП «Арена Львів») про поновлення його на посаді спеціаліста (керівника) служби охорони праці у ДП «Арена Львів», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн, завданої незаконним звільненням.

Обґрунтовував позов тим, що наказом № 02/0-ВК від 02 січня 2013 року він був прийнятий на посаду інженера з охорони праці та техніки безпеки ДП «Арена Львів», наказом № 15/а-ВК від 24 квітня 2013 року був переведений на посаду провідного інженера з охорони праці, а наказом № 22/о-ВК від 26 травня 2014 року звільнений з роботи у зв'язку з скороченням посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначав, що його звільнення та скорочення посади керівника (працівника) служби охорони праці відбулось із порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про охорону праці», оскільки відсутність служби охорони при кількості працюючих 67 осіб суперечить вимогам даної статті; вимог ч. 4 ст. 40 КЗпП України щодо недопущення звільнення у зв'язку із скороченням у період тимчасової непрацездатності та в період перебування у відпустці; вимог ст. 42 КЗпП України, згідно з якою при проведенні скорочення чисельності або штатів працівників враховується переважне право працівника на залишення на роботі; вимог ст. 49-4 КЗпП України щодо не проведення роботодавцем консультацій з профспілкою не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення про скорочення чисельності або штатів працівників; вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України, відповідно до якої звільнення працівника у зв'язку із скороченням чисельності або штатів працівників допускається тільки за попередньою згодою профспілки, що діє на підприємстві, членом якої є працівник. Крім цього, внаслідок незаконного звільнення йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату, яку він отримував до звільнення, а відтак відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також зазначав, що вказані дії з боку відповідача є порушення його законних прав на працю, які завдали моральних страждань, та моральну шкоду оцінив у розмірі 20 000 грн.

ОСОБА_3 доповнив позовні вимоги та просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок нарахованої заробітної плати відповідно до посадових окладів з урахуванням вимог ст. 15 Закону України «Про охорону праці» та сплатити: існуючу заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку, компенсацію (індексацію), посилаючись на те, що при звільненні він не отримав належних від підприємства сум.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду у частині відмови йому у поновленні на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просив вжити заходів щодо перерахунку підприємством зарплати, нарахованої за період роботи відповідно до вимог законодавства та дотримання ним вимог щодо здійснення додаткової законної виплати за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 02 січня 2013 рокупрацював у ДП «Арена Львів» на посаді інженера з охорони праці та техніки безпеки, а з 30 квітня 2013 року переведений на посаду провідного інженера з охорони праці.

Наказом №3/О-ВК від 30 січня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», виданого на виконання постанови КМУ від 18 січня 2006 року №30в редакції від 06 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку надання закладу фізичної культури і спорту статусу бази олімпійської, параолімпійської та дефлімпійської підготовки і переліку закладів, яким надано такий статус», скорочено та виведено із штатного розпису посаду позивача «провідний інженер з охорони праці». Новий штатний розпис та організаційна структура ДП «Арена Львів», де не передбачена посада провідного інженера з охорони праці, вводиться з 01 травня 2014 року у відповідності до наказу №12/О-ВК від 25 лютого 2014 року «Про введення в дію штатного розпису ДП «Арена Львів».

Про наступне вивільнення ОСОБА_3 попереджався листом від 26 лютого 2014 року, йому пропонувалася інша робота на підприємстві, а саме переведення на посаду провідного фахівця адміністрації стадіону з неповним робочим тижнем, що вводилась згідно із вищезгаданим наказами, однак позивач не виявив бажання переводитися на запропоновану посаду.

Наказом №22/0-ВК від 26 травня 2014 року позивача, провідного інженера з охорони праці, звільнено з роботи з 26 травня 2014 року (перший робочий день після закриття листка непрацездатності, 24-25 травня 2014 року - вихідні) у зв'язку з скороченням посади «провідний інженер з охорони праці» за п.1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 492 КЗпП України).

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах № 6-40цс15 від 01 квітня 2015 року, № 6-491цс15 від 01 липня 2015 року, оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власниказ дня попередження про вивільненнядо дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Дослідивши із повнотою та всебічністю обставини справи, перевіривши їх доказами, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що в ДП «Арена Львів» дійсно мали місце обставини зміни в організації праці, при звільненні ОСОБА_3 дотримано вимоги закону щодо вивільнення працівників. Доводи позивача про незаконність звільнення судами належним чином перевірено із вмотивуванням відхилення поданих на підтвердження позову доказів.

За ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 237№ КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи необґрунтованість позову про поновлення на роботі, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у зв'язку із незаконним звільненням є безпідставними.

За таких обставин, у частині вирішення позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу оскаржувані судові рішення залишаються без змін на підставі ст. 337 ЦПК України.

Разом з тим, вирішуючи справу, суди не розглянули вимогу позивача, що стосується неналежного розрахунку з ним при звільненні, зокрема ОСОБА_3 просив (а. с. 74) зобов'язати відповідача здійснити перерахунок нарахованої заробітної плати відповідно до посадових окладів з урахуванням вимог ст. 15 Закону України «Про охорону праці» та сплатити: існуючу заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку, компенсацію (індексацію)

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Підстави завдання моральної шкоди позивач пов'язував і з незаконністю звільнення, і з наявністю боргу щодо виплати заробітної плати, а тому враховуючи, що в цій частині позов судами не розглянуто, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у частині нерозглянутих вимог про перерахунок заробітної плати, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації (індексації) заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із несвоєчасністю розрахунку при звільненні. Справу у цій частині необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із незаконним звільненням судами розглянуто у мотивувальній частині судових рішень. Разом з тим, у резолютивній частині судового рішення суду першої інстанції зазначено про відмову у позові про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без висновку щодо розгляду вимог про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, у частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди судові рішення скасовуються повністю.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року скасувати у частині нерозглянутих вимог про перерахунок заробітної плати, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації (індексації) заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із несвоєчасністю розрахунку при звільненні, у частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із незаконним звільненням, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині вирішення позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О.Савченко