Справа № 236/930/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Шавиріної Л.П.

при секретарі - Снігирьової О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області за участю відповідача справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, визначених рішенням суду, суд

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів на неповнолітніх дітей з 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до 1/3 частини в місяць до досягнення дітьми повноліття, який підтримав повністю і просив його задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідно до рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.08.2013 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання двох його неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. На момент постановлення вказаного судового рішення він працював та мав доходи. Але на сьогодні він офіційно не працює, змінилися його сімейні обставини, виплачувати аліменти у призначеному розмірі можливості не має. Тому просив зменшити розмір аліментів з 1/2 до 1/3 частини щомісячно.

В судове засідання позивач не з»явився двічі, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, просив справу розглянути у його відсутності(а.с.12,17,25,26).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала та просила відмовити у їх задоволенні у зв»язку з тим, що матеріальне становище відповідача не змінилося в порівнянні з моментом постановлення рішення про стягнення з нього аліментів(6.08.2013 року). Дійсно під час виконання вказаного рішення суду позивач деякий час звільнявся з роботи, але працював неофіційно і аліменти сплачував частково і не щомісячно до березня місяця 2016 року. А з березня місяця 2016 року позивач працевлаштувався, але аліменти не сплачує взагалі. Вона проживає з двома дітьми, які страждають на різні захворювання, тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що сторони з 27.09.2008 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області. На підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.07.2013 року шлюб розірвано(а.с.8).

Від сумісного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з відповідачем та перебувають на її утриманні (а.с.9-10,31-36).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06 серпня 2013 року з позивача на користь відповідача на утримання дітей стягнуто аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття(а.с.9).

21.04.2016 року позивач звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що в теперішній час змінилися його сімейні обставини та погіршився його матеріальний стан у порівнянні з моментом постановлення рішення про стягнення аліментів, бо він офіційно не працює, тому сплачувати аліменти у призначеному розмірі не має можливості. Інші підстави до зменшення розміру аліментів при зверненні до суду не вказав. На виклики до суду не з»являється, наполягає на розгляді справи за його відсутності.

Відповідач наполягає на тому, що на момент звернення до суду позивач працював, але аліменти не сплачував умисно, у зв»язку з чим ВДВС про працевлаштування не повідомив, на виклики державного виконавця не з»являється. Тому заперечувала проти задоволення позову.

При вирішенні позовних вимог позивача суд також враховує наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них.

Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Однак позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, окрім рішень Краснолиманського міського суду Донецької області від 11.07.2013 року, 06.08.2013 року та копій свідоцтв про народження дітей(а.с.6-10).

Будь-які докази про погіршення стану здоров»я позивача, або про зміну його сімейного та матеріального стану в матеріалах справи відсутні бо позивач їх не надав.

Натомість відповідачем надано докази тому, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, хворіє, перебуває на обліку у зв»язку з хронічними захворюваннями. А ОСОБА_3 на недорозвинення мовлення. Дошкільні заклади, де перебувають діти, позивач не відвідує(а.с.28-31).

Відповідач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною за станом здоров»я дитини.

Згідно приписів ст. 182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно ст.. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року № 928-УШ для сина позивача складає 1455,0 грн., а для дочки встановлено в сумі 1167,0 грн.

Крім того, як мінімальний так і максимальний розмір аліментів у частці від заробітку(доходу)відповідно до ст.183 СК України не встановлений і визначається виключно судом.

В серпні місяці 2013 року, під час розгляду позову відповідача про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей, при аналогічному теперішньому матеріальному та сімейному стані, позивач вимоги відповідача про стягнення аліментів у розмірі 1/2 частки від доходу визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Тому 06.08.2013 року рішення про стягнення аліментів, розмір яких просить зменшити позивач, було постановлено відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України.

Обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наразі суд також враховує те, що позивач 21.04.2016 року при зверненні до суду, надав суду недостовірну інформацію, як підставу зменшення розміру аліментів про те, що він не працевлаштований(а.с.3).

В той же час за клопотанням відповідача судом було перевірено вказану інформацію і встановлено, що з 01.03.2016 року позивач працевлаштований на посаду Стропальника 2 розряду контактно-зварювального цеху структурного підрозділу «Краснолиманський рейкозварювальний поїзд» РФ «Донецької залізниці» ПАТ «Укрзалізниця», має щомісячний дохід, але аліменти не сплачує у зв»язку з відсутністю вимоги або заяви. Інформація державного виконавця навпаки свідчить про те, що позивач умисно не виконує рішення суду від 06.08.2013 року про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, бо навіть ніде не працюючи до березня місяця 2016 року позивач сплачував аліменти на утримання дітей(а.с.33-40).

Тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, з якими він звернувся до суду 21.04.2016 року, бо докази, на які він посилається(відсутність доходу у зв»язку з тим, що позивач не працює), як на підстави зменшення розміру аліментів, не знайшли підтвердження в судовому засіданні - судом беззаперечно встановлено, що позивач працює і має постійний дохід як це було і на момент постановлення рішення суду від 06.08.2013 року.

Надані сторонами докази свідчить про те, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.180-183,192 СК України, ст.ст.10,11,60,212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, визначених рішенням суду, у зв»язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд в 10-денний строк позивачем з дня його проголошення, а відповідачем з дня отримання його копії.

Суддя -