Провадження № 22-ц/773/511/16 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 січня 2008 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір б/н про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту (а. с. 8).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», складають між ним та банком Договір (а. с. 8-14).

За умовами вказаного Договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Статтею 526 Цивільного кодексу (далі ЦК) України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Положеннями ч.1ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Судом встановлено, що в період з 22 квітня 2012 року по 23 квітня 2012 року з основаної карти ОСОБА_3 були зняті грошові кошти в сумі 5307,5 грн.

З наданої позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» виписки по картрахунку ОСОБА_3 вбачається, що зазначені вище грошові кошти були зняті шляхом видачі готівки через АТМ (а. с. 50-51).

Банківська система проінформувала відповідача ОСОБА_3 про проведені транзакції.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» заблокував карту, отримавши 23 квітня 2012 року заяву ОСОБА_3 (а. с. 50, 51).

З приводу заволодіння невстановленою особою грошовими коштами ОСОБА_3 звернувся з відповідною заявою до Луцького МВ УМВС України у Волинській області, за вказаною заявою внесені відповідні відомості до ЄРДР (а. с. 39-40) та порушено кримінальну справу про вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні встановлено, що кошти з рахунку ОСОБА_3 були зняті за допомогою послуги «Екстрені гроші» без використання платіжної картки. При цьому стверджуючи про обізнаність ОСОБА_3 з наявністю підключеної до його картки послуги «Екстрені гроші» представник позивача не вказав, які саме умисні дії відповідача сприяли заволодінню сторонніми особами коштами за допомогою даної послуги. Також в судовому засіданні представник позивача вказував, що на даний час така послуга як «Екстренні гроші» в ПАТ КБ «Приватбанк» відсутня.

Згідно з п.п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року № 223, відповідно до яких емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Положеннями п. 2.1.7.3 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», що затверджені наказом №С-169 від 23.08.2006 року голови Правління «Приватбанку» визначено, що у випадку, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картами чи нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються вірним введенням ПІНа чи нанесеними на карті даними.

Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією включаючи операції, що супроводжуються правильним вводом нанесених на карті даних, до моменту письмової заяви Держателя про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, що не супроводжувалися авторизацією до моменту постановки Карти в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи. (п.2.1.7.4. вищезазначених Умов та правил).

Положеннями п. 8.3 Умов та правил надання банківських послуг, що затверджені наказом голови Правління ПАТ «Приватбанку» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року зазначено, що у випадку, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картами чи нанесеними на них даними поза поля його зору, він несе відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа.

Таким чином встановленню підлягають обставини які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Покликання позивача на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі провести платіжні операції не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 не втрачав та не сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Позивач не зазначив, якими нормативними документами забороняється надавати користувачем іншим особам лише дані номера своєї картки.

Натомість як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 встановивши недійсність телефонної SIM-карти, відразу 22 квітня 2012 року зателефонував до оператора за номером «111» та повідомивши про ймовірність шахрайських дій просив заблокувати карту. 23.04.2014 року звернувся з відповідною заявою до ПРАТ «МТС Україна» в якій повідомив про блокування сім карти (а. с. 106).

Листом від 26.04.2012 року (а. с. 105) ПРАТ «МТС Україна» повідомило ОСОБА_3, що сторонньою людиною була надана достатня інформація по його номеру телефону для отримання дублікату SIM-карти.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вказував, що відразу звернувся до позивача з проханням заблокувати кару та написав відповідну заяву (а. с. 91-93). Такі твердження відповідача позивачем не спростовані.

Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України по справі № 6-71цс15, яка за в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування, відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя.

З врахуванням викладено та беручи до уваги те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 своїми діями сприяв здійсненню несанкціонованих транзакцій іншими особами, не надано окремий розрахунок заборгованості відповідача за сумою кредитних коштів, використаних особисто ним, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, заявлених ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищенаведеним нормам, ПАТ КБ «Приватбанк» не надало жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що транзакції по картці відповідача здійснювались і після блокування карти, а саме 23.04.2012 року є безпідставними. Як вбачається з виписки по рахунку (а. с. 97) оплата товару за допомогою платіжної карти була здійснена 20.04.2012 року, а відображена лише 24.04.2012 року.

Покликання в апеляційній скарзі на не встановлення судом достовірно факту звернення відповідача про блокування карти є голослівними та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими заявами ОСОБА_3, що зареєстровані у ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 91,92).

Інші доводи апеляційної скарги лише зводяться до цитування норм процесуального права.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно перевіривши доводи сторін, надавши належну правову оцінку дослідженим доказам та фактичним обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: