Провадження № 2/344/1547/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

25 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» подало в серпні 2015 року до Івано-Франківського міського суду позов до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків в сумі 57569.82грн., стягнення судових витрат.

Представник позивача просив позов задовольнити, подав заяву про завершення розгляду справи без його участі..

Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий 22.08.2012 року на посаду слюсаря-сантехніка У розряду на дільницю з ремонту теплових мереж, в подальшому переведено на посаду майстра дільниці з ремонту теплових мереж, яка передбачає зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей, що передбачено посадовою інструкцією №50 (а.с.7-12). На даній посаді відповідач працював до 11.03.2015 року.

Між позивачем та відповідачем 26.10.2012 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за передані підзвітні товарно-матеріальні цінності.

В результаті проведення інвентаризації , у відповідності до інвентаризаційного опису від 27.02.2015р. та протоколів засідання інвентаризаційної комісії, було виявлено факт недостачі товарно-матеріальних цінностей, що знаходилися на матеріальному зберігання відповідача на суму 57569.82грн. (а.с.13-48).

За вимогами ст..130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Працівник може добровільно покрити її повністю або частково.

Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.1) а також якщо майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами (п.2).

Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету ОСОБА_3 Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_3 Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі Перелік).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належить до категорії осіб, що несуть повну матеріальну відповідальність на підставі укладеного договору, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, з врахуванням того що майно та інші цінності були одержані працівником під звіт. Робота по відпуску товарів (продукції), незалежно від профілю та форми підприємства, організації, входить в даний перелік.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 розяснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

За ст..135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними витратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково, а саме в сумі 876.51 грн. .

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у частці до задоволеного позову.

На підставі наведеного, відповідно до ст..130, 134, 135-1, 135-3 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 209, 212-215,224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків в сумі 57569.82грн., стягнення судових витрат, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», м.Івано-Франківськ, вул.. Індустріальна, 34, , завдану майнову шкоду в розмірі 57569 грн 82 коп (пятдесят сім тисяч пятсот шістдесят девять гривень 82 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», м.Івано-Франківськ, вул.. Індустріальна, 34, , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 575,70 грн.

Заочне рішення може бути переглянути за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Польська М.В.