АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/1402/16 Головуючий в І інстанції:
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2016 року травня місяця 26 дня колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бездрабко В.О.

Суддів : Кузнєцової О.А.

Приходько Л.А.

Секретар: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Козоріза Романа Володимировича, третя особа - ОСОБА_9, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 листопада 1993 року він та його мати - ОСОБА_10 приватизували в рівних частинах квартиру АДРЕСА_1.

02 березня 2014 року ОСОБА_10 померла, після її смерті стало відомо, що 28 вересня 2005 року матір'ю складний заповіт на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

Вважає, що викладені в заповіті обставини щодо неможливості матір'ю підписати заповіт власноруч у зв'язку з вадами зору не відповідають дійсності, а сам заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Р.В., не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не підписаний особисто заповідачем.

Просив суд визнати недійсним заповіт, складений 28 вересня 2005 року від імені ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1993 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1

28 вересня 2005 року ОСОБА_10, 1914 року народження, на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Р.В. та зареєстрований за №3859, відповідно до якого заповіла належну їй частину спірної квартири в рівних частинах онуку ОСОБА_7 та сину ОСОБА_9.

Із змісту заповіту встановлено, що за посиланнями заповідача на вади зору, заповіт був посвідчений в порядку ст.1253 ЦК України, його текст прочитаний вголос і на особисте прохання ОСОБА_10 підписаний ОСОБА_4, в присутності двох свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які посвідчили, що його текст записаний зі слід заповідача вірно й зачитаний останній вголос.

02 березня 2014 року ОСОБА_10 померла, після смерті якої відкрилася спадщина на належне спадкодавцю майно, у тому числі, частину спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що померлій на праві власності не належала частина квартири, оскільки вона самостійно не сплачувала витрати щодо її приватизації, колегія суддів оцінює критично, як такі, що спростовані відповідним чинним свідоцтвом про право власності на житло.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що заповіт, складений 28 вересня 2005року ОСОБА_10 на користь близьких родичів, відповідав волі заповідача та вимогам закону щодо посвідчення спірного заповіту при свідках, з дотриманням порядку його посвідчення, встановленого цивільним законодавством та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, оскільки він відповідає зібраним та перевіреним судом доказам по справі, нормам права, що регулюють виниклі між сторонами правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 ЦК України.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу, згідно якої у разі, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа, підпис якої засвідчується нотаріусом. Аналогічні положення містяться в п.1.8 вищезазначеної Інструкції.

Згідно із ч. 2 ст.1248 ЦК України нотаріус на прохання особи може власноручно записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятий технічних засобів. У цьому випадку заповіт повинен бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту повинне відбуватися при свідках. Порядок посвідчення заповіту при свідках визначений ст.1253 Кодексу.

З пояснень приватного нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Козоріза Р.В. встановлено і це обставини не спростовано у передбаченому законом порядку, що у 2005році для складання та посвідчення заповіту до нього звернулася ОСОБА_10, яка посилаючись на похилий вік (91рік) та вади зору пояснила, що не може самостійно прочитати текст заповіту, написати прізвище, ім'я та по-батькові, поставити підпис. Заповідачу було роз'яснено її право на посвідчення заповіту при свідках, яких 28.09.2005року ОСОБА_10 особисто привела до нотаріальної контори. Текст заповіту замість заповідача, на її прохання, був підписаний випадковим відвідувачем контори ОСОБА_4

Зазначені обставини підтвердили ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які пояснили, що на прохання ОСОБА_10 були запрошені до нотаріальної контори, де виступили свідками при посвідченні останньою заповіту. Також ОСОБА_5 пояснила, що за погодженням з позивачем та іншими рідними ОСОБА_10 здійснювала за нею догляд, допомагала по господарству. Стверджує, що заповідач в силу похилого віку та хвороб не могла самостійно ставити підпис, й підписи у документах, у тому числі, про одержання пенсії ставилися ОСОБА_10 за допомогою сторонніх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 , ч. 1 ст.11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначав, що його мати не мала фізичних вад зору і могла самостійно підписувати документи. За життя вона власноруч підписувала документи про отримання пенсії та по сплаті комунальних послуг.

В судовому засіданні 12 травня 2016 року позивачу та його представнику роз'яснено право подати докази на підтвердження заявлених вимог, а у разі труднощів щодо їх отримання заявити клопотання суду про витребування доказів. Будь-яких клопотань суду не надійшло. У судове засідання 26 травня 2016 року ОСОБА_3, представник позивача не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Ураховуючи, що позивач під час розгляду справи не довів належними та допустимими доказами, що при посвідчені спірного заповіту був порушений визначений законом нотаріальний порядок його посвідчення, зокрема, законність посвідчення заповіту при свідках та його підпис іншою особою, а не заповідачем; не спростував невідповідність заповіту волі спадкодавця, колегія суддів приходить до висновку, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого рішення, а тому підлягають відхиленню

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : В.О. Бездрабко

Судді : О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько