Справа № 369/9561/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/1155/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 17.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвалія 2012" на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвалія 2012" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла,

встановила:

У серпні 2015 року позивач ТОВ «Конвалія 2012» звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому посилався на те, що йому на праві приватної власності належить гуртожиток по вул. Святоюріївська, 20 в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_2 укладено договір № 316 на оренду трьох ліжко-місць на строк з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року. У відповідності до п.1 договору орендодавець передав у строкове платне користування орендарю 3 ліжко-місця в кімнаті № 316 зазначеного гуртожитку без надання спеціального ордера.

Згідно п. п. 3, 4 даного договору ціна оренди за користування 1 ліжко-місцем становить 425,00 грн. за один календарний місяць та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території, та сплачується орендарем не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць.

В подальшому вартість оренди змінювалась з врахуванням фактичної вартості комунальних послуг.

У порушення умов договору відповідач протягом 2014-2015 років здійснював оплату за оренду житла не в повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 30.07.2015 року в розмірі 8705,00 грн.

Тому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі в розмірі 8705,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 974,40 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року позов залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за оренду житла за зазначений у позові період у сумі 8705,00 грн. та судові витрати. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що відповідач після строку закінчення дії договору виселився з гуртожитку, оскільки такі висновки не відповідають обставинам справи і спростовуються матеріалами справи та наданими відповідними доказами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України суд не визначився із предметом і підставою позову, належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Так, вирішуючи даний спір, суд обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 займає ліжко-місце саме в цьому гуртожитку. Після закінчення дії договору оренди ОСОБА_2 не проживає в орендованій кімнаті, оплату за житло не здійснює з моменту закінчення дії договору.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що згідно довідки, виданої 30 вересня 2013 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради, за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святоюріївська розташовано житловий гуртожиток загальною площею 4132,8 кв. м і є приватною власністю ТОВ «Конвалія 2012» (а. с. 34).

Встановлено, що 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Конвалія 2012» та ОСОБА_2 укладено договір № 316 на оренду трьох ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Конвалія-2012», пунктом 1 якого передбачено, що в оренду ОСОБА_2 передано три ліжко-місця у кімнаті № 316 гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 20, на строк з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року. (а.с.16).

Згідно п. п. 3, 4 договору ціна оренди за користування 1 ліжко-місцем становить 425,00 грн. за один календарний місяць та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території, та сплачується орендарем не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць.

Із наданих позивачем копій квитанцій встановлено, що відповідач ОСОБА_2 сплачував орендну плату за проживання в кімнаті № 316 за період грудень 2013 року лютий 2015 року в наступному порядку і розмірах: грудень 2013 року -1125 грн., січень 2014 року 1275 грн., лютий 2014 року 1350 грн., березень-квітень 2014 року 2475 грн., травень 2014 року 1170 грн., червень 2014 року 1350 грн., липень 2014 року 1125 грн., серпень-вересень 2014 року 2205 грн., жовтень 2014 року 1350 грн., листопад 2014 року 1500 грн., грудень 2014 року 1350 грн., січень-лютий 2015 року -2500 грн., а всього за вказаний період сплачено 18775 грн. (а. с. 54-65).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 13 даного договору № 316 від 01 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами, передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року.

Пунктом 3 даного договору сторонами погоджено орендну плату за користування одним ліжко-місцем у гуртожитку у розмірі 425 грн.

Крім того, в пункті 11 договору сторони погодили, що зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди в письмовій формі. Аналогічна норма закріплена і в ст. 654 ЦК України.

Як убачається з позовної заяви, позивач посилається на те, що у порушення умов договору відповідач протягом 2014-2015 років здійснював оплату за оренду житла не в повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 30.07.2015 року в розмірі 8705,00 грн.

Встановлено, що за 2014 рік відповідач сплатив орендну плату у розмірі 15150 грн., а зобовязаний був сплатити 15300 грн., що складає 425,00 грн. * 3 ліжко-місця =1275 грн. в місяць * 12 місяців = 15300 грн.

Отже, за 2014 рік заборгованість складає 150 грн.

Встановлено, що в 2015 році відповідач проживає в гуртожитку і за січень-лютий 2015 року сплатив орендну плату в розмірі 2500 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні під час апеляційного розгляду даної справи зазначені обставини не спростував, а підтвердив ту обставину, що відповідач проживає в даному гуртожитку.

Крім того, представник відповідача вважає, що заборгованість відповідача за 2014 рік та за січень-липень 2015 року становить 6050,00 грн., а не 8705,00 грн., як зазначено в позові, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача.

Отже, з матеріалів справи вбачається і представник відповідача при розгляді справи підтвердив факт використання даного приміщення відповідачем до серпня 2015 року, крім того визнання вказаних договірних відносин продовженими свідчить і оплата відповідачем орендної плати за січень-лютий 2015 року у розмірі 2500 грн.

Колегія суддів вважає, що розмір заборгованості, зазначений позивачем в позовній заяві в сумі 8705 грн., виходячи з того, що в подальшому вартість оренди змінювалась з урахуванням фактичної вартості комунальних послуг, не відповідає п. 11 договору № 316 на оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Конвалія-2012» від 1 жовтня 2013 року, оскільки позивач не надав суду доказів того, що між сторонами відповідно до вказаного пункту договору укладена додаткова угода в письмовій формі щодо внесення змін та доповнень до цього договору в частині розміру орендної плати.

Тому розрахунок заборгованості орендної плати за вказаний в позові період необхідно здійснювати, виходячи з пунктів 3 та 4 договору із розрахунку 425,00 грн. ціна оренди за одне ліжко-місце за один календарний місяць.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача за 2014-2015 роки становить 6575 грн., яка складається з: 150 грн. за 2014 рік, 50 грн. за січень-лютий 2015 року та 6375 грн. за березень-липень 2015 року (1275 грн. * 5 місяців).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає що відповідач, уклавши договір оренди ліжко-місць в гуртожитку по вулиці Святоюріївській, 20 в м. Вишневе, Київської області, власником якого є позивач, всупереч вимогам ст. 810, ч. 3 ст. 815, ст. ст. 526, 530 ЦК України, не виконує умови п. п. 3, 4, 8 договору, у звязку з чим має заборгованість по орендній платі станом на 30.07.2015 року у розмірі 6575 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 займає ліжко-місце саме в цьому гуртожитку. Крім того, після закінчення дії договору оренди ОСОБА_2 не проживає в орендованій кімнаті, оплату за житло не здійснює з моменту закінчення дії договору.

Ухвалюючи рішення у вказаній справі колегія суддів враховує правові позиції викладені в Постановах Верховного Суду України №6-6цс15 та № 6-231цс14 від 25 лютого 2015 року.

В частині витрат на правову допомогу позовні вимоги задоволенню не підлягають як не доведені.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 511,56 грн., що становить 243,60 грн. + 267,96 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвалія 2012" задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвалія 2012" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конвалія 2012" заборгованість по оплаті за оренду житла в розмірі 6575 грн. (шість тисяч пятсот сімдесят пять грн.) та 511,56 грн. (пятсот одинадцять грн. 56 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді