Провадження № 2о/521/5228/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
Головуючого судді Леонова О.С.,
при секретарі Малиш О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 60,3 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5 на земельній ділянці площею 167 кв.м. в порядку спадкування за законом, після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 01 квітня 2006 року, та матері ОСОБА_4, померлої 02 січня 2004 року
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що його батьки будучи у шлюбі побудували житловий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5. Зазначений житловий будинок являвся спільною власністю подружжя.
02 січня 2004 року померла його мати ОСОБА_4.
Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді ? частини житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки.
Таким чином, позивач зазначає, що єдиними спадкоємцями які фактично успадкували ? частину житлового будинку (прийняли спадщину) це його батько ОСОБА_3 та сам позивач, як син померлої, так як постійно проживали разом з нею (спадкодавцем) в цьому ж будинку. Отже, кожен з них успадкував по ? частині.
01 квітня 2006 року помер батько позивача ОСОБА_3.
Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/6 частини житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5. З яких ? - його частина як спільне майно подружжя і ? яку він фактично прийняв після смерті своєї дружини і матері позивача.
Після смерті батька позивача, позивач один фактично успадкував 1/6 частину житлового будинку (прийняв спадщину), так як постійно проживав разом з ним (спадкодавцем) в цьому ж будинку.
Таким чином, на сьогоднішній день позивач зазначає, що фактично являється єдиним власником житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5, який він успадкував після смерті своїх батьків.
Позивач зазначив, що звертався до Пятої Одеської державної нотаріальної контори з питання оформлення документів, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно єдиного спадкового майна житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5. Але у нього заяву не прийняли, так як дізналися від нього ж, що правовстановлюючих документів на будинок немає і порекомендували звернутися до суду з питання прийняття спадщини.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи.
У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи згоду позивача та відповідача, суд постановляє заочне рішення.
Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
11 серпня 1967 року народився позивач по справі, відповідно до свідоцтва про народження, де батьком зазначений ОСОБА_3 та матірю зазначена ОСОБА_4.
Його батьки будучи у шлюбі побудували у 1952 році житловий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5. Зазначений житловий будинок являвся спільною власністю подружжя.
02 січня 2004 року померла його мати ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть від 15.06.2006 року серія 1-ЖД № 062038.
Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді ? частини житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки.
Таким чином, єдиними спадкоємцями які фактично успадкували ? частину житлового будинку (прийняли спадщину) це батько позивача ОСОБА_3 та сам позивач як син померлої, так як постійно проживали разом з нею (спадкодавцем) в цьому ж будинку. Отже, кожен з них успадкував по ? частині.
01 квітня 2006 року помер батько позивача ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть від 15.06.2006 року серія 1-ЖД № 062037.
Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/6 частини житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5. З яких ? - його частина, як спільне майно подружжя і ? яку він фактично прийняв після смерті своєї дружини і матері позивача.
Після смерті батька позивача, позивач один фактично успадкував 1/6 частину житлового будинку (прийняв спадщину), так як постійно проживав разом з ним (спадкодавцем) в цьому ж будинку.
Факт постійного проживання позивача разом із його батьками (спадкодавцями) підтверджується довідкою № 1060 від 05.08.2016 року, виданою Органом самоорганізації населення-комітету мікрорайону «САХАРНИЙ» та штампом у паспорті позивача, де зазначено що він проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.01.1988 року.
З позовної заяви вбачається, що позивач звертався до Пятої Одеської державної нотаріальної контори з питання оформлення документів, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно єдиного спадкового майна житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5. Але у нього заяву не прийняли, так як дізналися від нього ж, що правовстановлюючих документів на будинок немає і порекомендували звернутися до суду з питання прийняття спадщини.
На виконання ухвали суду у цій справі, від Пятої Одеської державної нотаріальної контори надійшов лист від 09.09.2016 року вих. № 1234, в якому повідомляється, що спадкові справи до майна померлого 01.04.2006 року ОСОБА_3 та померлої 02.01.2004 року ОСОБА_4, на території України не заводились. Додатками до цього листа є Інформаційні довідки зі Спадкового Реєстру. Дана інформація стосується батьків позивача і підтверджує той факт, що ніхто не претендував на їх спадкове майно (житловий будинок) і ніхто не заявляв про своє право на спадкування. Лише позивач фактично успадкував (прийняв спадщину) своїх батьків.
Отже, позивач фактично являється єдиним власником житлового будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5, який він фактично успадкував після смерті своїх батьків.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.
У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У відповідності до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому спадкування здійснюється, у тому числі за законом.
Згідно ст. 1220 спадщина відкривається внаслідок смерті особи... Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно із ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, тобто у день смерті спадкодавця.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Так, 05 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення». Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.
З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти.
Житловий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5 був побудований батьком позивача до 1955 року. Даний факт вбачається з Рішення Виконкому Одеської ОСОБА_5 депутатів трудящихся № 1104 від 03.10.1955 року. На підставі цього рішення батьку позивача була надана земельна ділянка під вже збудований житловий будинок.
Відповідно до п. 10 «Примітки» Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та погодженої Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, якщо будівля збудована до 1955 року, матеріалами, що свідчать про закінчення будівництва і введення її в експлуатацію, є інвентаризаційні документи.
Інвентаризаційні документи на зазначений житловий будинок існують. Копії таких документів отримані позивачем в архіві КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради завірені мокрою печаткою та додані до позовної заяви. Отже, батьки позивача набули право власності на зазначений житловий будинок.
Згідно п. 3.1. Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р., викладеного у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.
Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Крім цього, зазначеною постановою Пленуму ВССУ (п. 3.2.) встановлено, що право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.
Судом встановлено, що за батьком позивача ОСОБА_3 було закріплено земельну ділянку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5, на підставі Рішення Виконкому Одеської ОСОБА_5 депутатів трудящихся № 1104 від 03.10.1955 року.
Отже, цей документ підтверджує право користування земельною ділянкою, а інвентаризаційні документи свідчать про введення обєкту до експлуатації, відповідно до п. 10 «Примітки» Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.
Таким чином, є всі підстави для визнання за позивачем, як за спадкоємцем права власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.
У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
При цьому ч. 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, в даному випадку права власності на житловий будинок в порядку спадкування.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Таким чином, з вищевикладеного суд приходить до висновку, що іншої форми захисту прав спадкоємця на спадкове майно у вигляді будинку за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5, окрім визнання права власності на спадкове майно, позивач не має, а тому його позов про визнання права власності на спадкове майно має бути задоволено.
Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 8, 10-15, 60, 88, 215, 223 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 01 квітня 2006 року, та матері ОСОБА_4, померлої 02 січня 2004 року, на житловий будинок під літ. «А» загальною площею 60,3 кв.м., в тому числі житловою 34,6 кв.м., допоміжної 25,7 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 167 кв.м. за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5.
Дане рішення є підставою для реєстрації за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1, права власності на житловий будинок загальною площею 60,3 кв.м., в тому числі житловою 34,6 кв.м., допоміжної 25,7 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 167 кв.м. за адресою: м. Одеса, пров. 5-й Травневий, буд. 5.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: